247 



1884. — Falco peregrinws Tunst. & F. peregrinus anatiim (Bonap.) , etc.: 

 Ridgway, Manual N. Amer. Birds, 1887. 



De grønlandske Vandrefalke ere sikkert af den amerikanske 

 Race var. anatum, der dog ikke er fast skilt fra den typiske 

 europæiske, — Af de 15 foreliggende grønlandske Skind ere 9 

 af voxne og 6 af unge Fugle. Af de ni Skind af voxne er der 

 vel kun fire, hvis Bryst er ganske eller næsten ganske uden 

 Længdepletter som hos den ægteste var. anatum; men hos de 

 andre findes kun nogle faa ganske smalle Længdepletter nederst 

 paa Brystet, som det ogsaa ofte findes hos var. anatum, 

 medens den typiske europæiske F. peregrinus oftest har Brystet 

 mere længdeplettet; der er dog blandt Museets europæiske 

 Vandrefalke nogle , der ogsaa kun have ganske faa Pletter 

 nederst paa Brystet, og som i det hele neppe ere til at skjelne 

 fra de grønlandske. De unge grønlandske Vandrefalke ere der- 

 imod oftest mere forskjellige fra de unge europæiske; de kunne 

 være omtrent lige saa lyse som de europæiske; men de pleje 

 at udmærke sig ved deres paafaldende mørkere, dybt sorte Farve 

 paa Oversiden af Hovedet og paa Ryg og Vinger og ved noget 

 mørkere Farve paa Undersidens Længdepletter. Ganske lignende 

 mørke unge Fugle haves i Museet fra de Vestindiske Øer og 

 fra Chile. 



Der findes desuden baade hos de gamle og hos de unge grøn- 

 landske Vandrefalke ret betydelige Forskjelligheder enkeltvis. 

 Hovedets Overside kan være mere eller mindre mørk hos de voxne, 

 blaalig eller oftest næsten sort. Hos de unge kunne de sorte P'jer 

 paa Hovedets Overside være mere eller mindre kantede med gullige 

 Rande ; en lys Stribe over Øjet kan findes eller mangle, o. s. v. 



Vandrefalken er ikke sjelden som ynglende langs Grøn- 

 lands Vestkyst, baade i Syd og Nord. Som Trækfugl skal den, 

 i hvert Fald oftest, komme forholdsvis sent til Landet, og den 

 vandrer igjen bort i Oktober. Særlig jager den Snespurve. 

 Æg skulle være fundne fra 13de April til 15de Juni. 



Fra Julianehaab har Museet modtaget Skind i 1838 og Æg i 

 1849, 56 og 61. — I Egnen om Julianehaab saa Bruun den ofte 



