285 



til at vise Forkjærlighed for Trær, er mindre klart. I Danmark 

 er det iøvrigt ingenlunde sjeldent at se en Stenpikker i et Træ ; 

 især syngende Hanner sætte sig ofte i Toppen af fritstaaende 

 Træer.) 



Et helt hvidt Skind, med lyst Næb og lyse Fødder, har 

 Museet i 1848 modtaget fra Holbøll. 



Stenpikkeren er en almindelig ynglende Trækfugl langs 

 Grønlands Vestkyst til Nord for 73° og langs Østkysten, endnu 

 ved 75°; en enkelt Gang er den set ved Nordkysten. Til Syd- 

 Grønland kommer den først i iMaj, til Nord-Grønland mest i 

 Juni; den kommer i Smaaflokke, Hannerne først. I September 

 plejer den at forlade Landet; men den kan dog undertiden sees 

 endnu i Oktober eller senere. Den færdes mest ved Fjordenes 

 Bund og inde i Land, mindre ved Stranden, baade i Dale og 

 højt oppe paa Fjeldene. Føden er Insekter og Insekt-Larver ; 

 naar der ligger Sne , søger den ofte Flue-Larver ved Grøn- 

 lændernes Huse. Reden bygges i Huller mellem Stene, af Græs, 

 Mos, Fjer, Hare-Haar o. s. v.; ikke sjelden findes Reden i de 

 Stendynger, som Grønlænderne lægge over deres Døde. Æg 

 ere fundne fra 22de Maj til 28de Juni. 



Ved Julianehaab viste den sig i 1840 første Gang 3dje Maj, 

 skriver Jørgensen i sin Dagbog. Næsten fuldt udvoxede Unger saa 

 han ved Kagsiarsuk ved Tunugdliarfik-Fjord 18de Juni. — I Som- 

 meren 1894 saa Bruun den overalt i Egnen ved Julianehaab. Æg 

 fandtes 18de Juni. 



Ved ivigtut fandt Hagerup den almindelig ynglende i 1886 — 88. 

 I 1886 blev den første set 5te Maj; de sidste viste sig 5te Oktober, 

 efter at ingen havde været at se i flere Uger. I 1887 bleve de 

 første sete 12te Maj, de sidste 25de September. I 1888 blev den 

 set første Gang 1 6de Maj , sidste Gang 23de September. I Yngle- 

 tiden blev den set paa Fjeldene indtil en Højde af 1200 Fod over 

 Havet; Reder fandtes baade ganske lavt nede og endnu i 700 Fods 

 Højde. Tidligst fandtes Æg Sdje Juni, senest 28de Juni. — I 

 1890 — 91 fandt Helms den ligeledes ynglende overalt ved Ivigtut, 

 i selve Byen, i Dalene og oppe paa Fjeldene. I 1890 kom de to 

 første, to Hanner, den 2den Maj ; siden blev hver Dag set adskillige, 



