288 

 (Saxicola oenanthe.) 



Den lille Fugl „resembling a wag-tail", som Scoresby saa paa 

 Liverpool-Kyst 24de Juli 1822, har vel snarest været en Stenpikker. 



Paa Hvalros-Ø , Syd for Sabine-Ø , iagttog Pansch en enkelt 

 13de Maj 1870. 



Paa Shannon-0 skød Pansch to unge Fugle 26de Juli 1870. 



Paa Vandring over Havene omkring Grønland er den oftere 

 set. — I Oktober 1818 iagtog Sabine nogle faa udfor Kap Farvel, 

 utvivlsomt paa Vandring bort fra Landet. — Ligeledes udfor Kap 

 Farvel, meddeler Kolderup Rosenvinge, fløj adskillige ombord paa 

 „Hvidbjørnen* 18de og 19de Maj 1888; de vare meget udmattede 

 og døde som oftest inden et Døgns Forløb. (En Han og en Hun 

 bjembragtes til Museet.) — En enkelt saa Arctander i Davis-Strædet 

 omtrent 15 Mil fra Land 14de April 1875, som meddelt af Helms. 

 — Paa alle sine sex Grønlands-Rejser, før 1840, saa og fangede 

 Holbøll ofte Stenpikkere paa Atlanterhavet SV. for Island. — Over 

 det aabne Atlanterhav er den ogsaa flere Gange set af Bruun og 

 Traustedt, i Maj 1894 og Oktober 1892, som meddelt af Helms. 



Arten er nærmest europæisk-asiatisk ; den findes som ynglende 

 over hele Europa , i Nord- Afrika og i Asiens nordlige Del ; den er 

 almindelig paa Færøerne og Island og findes ogsaa paa Jan Mayen. 

 I Amerika er den, foruden i Grønland, funden ynglende i Labrador, 

 i ringe Mængde, paa Vestkysten af Davis-Strædet og i Alaska ; nogle 

 ganske enkelte ere iagttagne paa Amerikas Østside sydligere end 

 Labrador, vist kun som vildfarende. Heller ikke nogen anden Art 

 af Slægten findes i Amerika, medens talrige Arter leve i den Gamle 

 Verden. — De grønlandske Stenpikkere findes altsaa om Vinteren 

 ikke i Amerika; de vandre til Atlanterhavets Østside; ofte nok har 

 man jo set dem krydse Atlanterhavet. — Den store Race, der findes 

 i Grønland, kjendes ogsaa fra Island (i Museet haves et Skind der- 

 fra med Vingelængde 104"°™; et Skind fra Havet Syd for Island har 

 Vingen 103Vg, et andet 98), Færøerne (Maal af fire Skind med Vinge- 

 længde 101, 102, 102 V2 og 105 opgives af Knud Andersen, Vidensk. 

 Medd. 1898, p, 392) og de Britiske Øer. I England skal den kun vise sig 

 paa Gjennemrejse (Saunders, Manual of British Birds, 1889, p. 20) ; de 

 ynglende engelske Stenpikkere ere af den lille Race. Men om den store 

 Race paa Færøerne og Island ligeledes kun er Gjæst, eller om den 

 ogsaa yngler dér, er ikke oplyst; paa Færøerne i hvert Fald findes 

 ogsaa den sædvanlige europæiske lille Race (et Skind med Vingelængde 

 98 haves i Museet; fire Skind med Vingelængde 94, 96, 97 og 98 ere 

 maalte af K. Andersen). Den lille Race synes at være den eneste, der 



