301 



129. Emberiza nivalis L. Snespurv. 



Eniberiza nivalis L.: Fabricius, Fauna Gvoenl., 1780, p. 117. — Hol- 

 bøll, Naturhist. Tidsskr. , Bd. 4, 1843, p. 394. — Plectroplianes nivalis (L.): 

 Reinhardt jun., Vidensk. Medd. 1853, p. 82 (kun Navnet). 



Plectrophanes nivalis (L.): Dresser, Birds of Europe, IV, 1873. — 

 Plectrophanes nivalis Meyer : Baird, Brewer, Ridgway, Hist. N. Amer. Birds, 

 Land Birds, I, 1874. — Coues, Key N. Amer. Birds, 1884. — Plectrophenax 

 nivalis (L.): Ridgway, Manual N. Amer. Birds, 1887. — Sharpe, Catal. Birds 

 Brit. Mus. XH, 1888. 



Vestgrønlandsk. Kopanauarsuk eller Kopanungarsuk, af Kopak, en 

 Revne, fordi den bygger i Revner mellem Stene; Hannen kaldes ogsaa 

 Amauligak, af Amaut, en Barnepels, efter dens sorte Ryg-Tegning (sammenl. 

 Somateria mollissima). (Fabricius.) — Kupanavarsuk. (Rink.) — Kupalu- 

 arsuk. (Helms.) — Østgrønlandsk. Pisirajik, Pisek. (Rink.) 



31 grønlandske Snespurve-Skind foreligge, af unge og 

 gamle, ikke afvigende fra europæiske. 



Snespurven er almindelig som ynglende langs alle Grøn- 

 lands Kyster. De fleste vandre bort for den koldeste Aarstid; 

 men en lille Del, baade Hanner og Hunner, bliver tilbage i 

 Landet om Vinteren, efter Holbøll flere i Nord- end i Syd- 

 Grønland, vel fordi Snefaldet dér oftest er mindre end her; i 

 den Tid, Solen ikke kommer over Synskredsen, er Snespurven 

 dog kun sjelden set i Nord-Grønland, derimod oftere i Vinterens 

 koldeste Del, i Februar. De, der vandre, komme tilbage til Syd- 

 Grønland oftest i Begyndelsen af April, til Nord-Grønland midt i 

 April eller senere; endnu i Juni kunne de sees vandrende over 

 Davis-Strædet. Den færdes mest mellem Bjergene , ogsaa om 

 Vinteren mere inde i Landet end ved Kysten ; langt inde paa 

 Indlandsisen er den set. Dens Føde er Frø og Bær, især af 

 Polygonum viviparum, Empetrum og Vaccinium, ogsaa Insekter 

 og deres Larver, hvormed Ungerne særlig fodres; Insektlarver 

 tager den undertiden ved Grønlændernes Huse. I Huller mellem 

 Stene paa Bjergskraaninger bygger den oftest Reden, af Græs, 

 Mos, Fjer, især af Ryper, og Uld, især af Ræve. Æg ere 

 fundne fra 25de Maj til 25de Juni. Efter Yngletiden samles 

 den i Flokke. 



Ved Nanortalik saa Vahl flere i Vinteren 1828—29. 



