309 



det væsenlige have Fred. Værre er det for Ederfuglene , hvis 

 Reder oftest ere lette at naa at plyndre ; og for Ederfuglene 

 ser det dobbelt galt ud, fordi Grønlænderne ikke ere næsten 

 alene om at udnytte dem , men deres Dun , der jo mest tages 

 fra Rederne, ere en vigtig Gjenstand for Handel med Europæerne. 

 I 1840 skrev Holbøll, at den største iMængde Dun, der i et 

 Aar var hjemsendt til Danmark fra Syd-Grønland , var 5807 

 Pund; fra Nord-Grønland sendtes vel halvt saa meget, altsaa 

 omtrent 2950 Pund; man regner 12 Reders Dun til et Pund; 

 altsaa maa omtrent 105000 Par Fugle dette Aar være plyndrede 

 for deres Rede-Dun og da tillige for Størstedelen ogsaa for 

 deres Æg; „thi saare sjelden lader en Grønlænder disse ligge, 

 om de end ere halvt udklækkede." I 1877 skrev Rink, at Ud- 

 førselen af Dun i Løbet af de sidste tyve Aar var gaaet ned 

 fra 5600 Pund aarlig til 2000 Pand. Siden er den igjen jevnt 

 aftagen, som det kan sees i de aarlige „Meddelelser fra Direk- 

 toratet for den kongelige grønlandske Handel"; i Aaret 1894 — 

 95 var den indhandlede Mængde ialt 603 Pund , deraf fra Syd- 

 Grønland 209, fra Nord-Grønland 394. En saadan Nedgang er 

 tilstrækkeUgt Vidnesbyrd om Ederfuglenes Aftagen ; men Ned- 

 gangen maatte kunne standses ved Fredningsbestemmelser i 

 Lighed med dem, der haves i andre Lande, hvor Ederfuglene 

 ere en vigtig Kilde til Erhverv. Endnu gjelder vist, hvad Hol- 

 bøll skrev i 1840: „Her i Grønland behandles Ederfuglene paa 

 det allerskammeligste ; man ej alene borttager Æggene uden 

 Skaansel, men baade fanger og skyder de gamle Fugle ved 

 Rederne, forfølger og fanger de smaa Ællinger, saa snart de 

 komme i Vandet, o. s. v. Desuden bliver der ej alene skudt en 

 stor Del Ederfugle paa Trækket, men Grønlænderne fange en 

 Mængde, især i Maanederne Januar, Februar, Marts og April, 

 paa hvilken Aarstid de ikke sjelden udgjøre Vilkaaret for Grøn- 

 lændernes Tilværelse paa flere Steder i Syd-Grønland, da deres 

 Kjød, og nogle Ulke og Torsk, er det eneste, de have at spise." — 

 At Grønlænderne, som de selv mene, have udryddet Sangsvanen 



