310 



som ynglende i Syd-Grønland, er troligt nok; de forfulgte den 

 i Fældetiden med Kajak paa Indsøerne. — Fra Grønlands Fauna 

 er jo ogsaa Gejrfuglen forsvunden ; men i Gejrfuglens Død have 

 Grønlænderne vist kun en meget ringe Del af Skylden , som 

 sagt af Steenstrup. — Alt i alt er den Fare , der truer Grøn- 

 lands Fugle fra Mennesker, ikke meget stor; dertil er Landet 

 altfor tyndt befolket; store Strækninger ere jo mennesketomme; 

 kun 10639 Grønlændere levede i 1895 paa den danske Del af 

 Vestkysten, der spænder over 13 Bredegrader, altsaa omtrent 

 200 Mile, opbrudt i utallige Øer og Tunger. At Grønlændernes 

 Forfølgelse af Fuglene gaar langt tilbage i Tiden, lige saa langt 

 tilbage som Eskimoernes Ophold i Landet, er selvfølgeligt, og 

 det sees ogsaa af den Mængde Fugleknogler , der ere at finde 

 i gamle eskimoiske Kjøkkenmøddinger; men endnu sværme 

 Fuglene ved Grønlands Kyster. Skulde Grønland engang igjen, 

 som før Istiden , blive mere tilgængeligt for baade Dyr og 

 Mennesker, gid det da maatte ske paa en Tid, hvor man bedre 

 end nu havde lært at skjønne paa uforstyrret Natur, saa at 

 Grønland kunde vedblive at være, hvad det i sin Utilgængelighed 

 væsenlig er nu, et Fristed for Fugle. 



