364 



siden (Phoca groenlandica), ogsaa en af de mest vandrende 

 Arter, følgende med Drivis, ofte langt fra Land, øvet i at 

 fange fritsvømmende Krebsdyr og Fiske. 



Fuldt saa god en Svømmer som Svartsiden, ogsaa meget 

 vandrende og følgende Drivis, er Blæresælen [Cystophora cri- 

 stata), en af de Sæler, der i Bygning ere allermest tillempede 

 som Havdyr. 



De to andre grønlandske Sæler, Spettet Sæl og Ringsæl 

 (Phoca vitulina, Ph. foetida) høre ogsaa begge til de øverste 

 Phocider. Begge ere forholdsvis jevnt alsidig udviklede. De 

 holde sig mest til Kysterne. Ringsælen, der har en ualmindelig 

 Færdighed i at kradse sig Huller igjennem Isen, er den, der 

 gaar længst mod Nord. 



Nordhvalen (Balæna mysticetus) hører vel til den oprinde- 

 ligste af Hvalernes to Hovedafdelinger; den hører til de Hvaler, 

 der endnu i Næsens Form have beholdt meget af Ligheden med 

 Hvalernes Forfædre blandt Landdyr i Modsætning til dem, der 

 have faaet Ansigtet helt omformet efter det stærke Tryk, som 

 Vandet øver mod Snude og Pande, naar Hvalen hurtig svømmer 

 frem. Den har ogsaa i Forhold til nære Slægtninge i visse 

 andre Retninger beholdt mere af Ligheden med Stamfædrene, 

 saaledes i Form af Haand og af Bækken. Men blandt de 

 Hvaler, der have vænnet sig til at leve af forholdsvis smaa Dyr, 

 som de lade strømme ind i Gabet sammen med Vandet, er 

 Nordhvalen den, der er naaet til største Fuldkommenhed i de 

 Omdannelser, som denne Vane fører med sig. Det indstrøm- 

 mende Vand har udspilet Gabet i en Grad som hos ingen 

 anden; Overkjæbe- og Underkjæbeben ere indskrænkede til at 

 være en Slags tynde Spanter, Stivere i Væggene af det sæk- 

 formede Gab; Ganens Hornpapiller, som ere bragte til særlig 

 Væxt ved Vandets Paavirkning , ere voxede til Barder længere 

 end hos nogen anden. Det er Nordhvalens Vane at leve af 

 smaa Krebsdyr, der jo maa tages i stor Mængde for at kunne 

 give tilstrækkelig Næring; det er denne Vane, der har gjort det 



