367 



mende. Ved Grønland ere de og Hvidfisken stillede under nogen- 

 lunde samme Vilkaar. 



Spækhuggeren [Orca gladiator) er blandt Delfiner en af de 

 faa, der have gjenoptaget Brugen af Tandsættet og uddannet 

 det til et kraftigt Bide-Redskab ; af alle Delfiner er det den, 

 der har faaet Tandsættet stærkest omformet til et Vaaben; det 

 tjener den ikke alene til at fange og dræbe de Sæler og 

 mindre Delfiner, hvoraf den maaske oftest lever, men ogsaa til 

 at sønderflænge Hud og Spæk af de store Bardehvaler. Blandt 

 alle Hvaler er det den, der har den højeste Rygfinne, med 

 Alderen voxende ud til et «Sværd»; der siges om den, at den 

 skal bruge Rygfinnen til at feje Sæler ned fra Randene af Is- 

 flager. Sin Føde finder den fuldt saa vel i Havene om Grøn- 

 land som i nogen anden Egn. 



Grindehvalen [Globiceps melas) er ogsaa en af de højeste 

 Delfiner, i mange Henseender mindende om Hvidfisken. Et af 

 Tegnene paa dens særlig høje Udvikling er dens lange smalle 

 Hænder, der minde lidt om Pukkelhvalens. Blæksprutter og 

 Fiske, hvad der skal være dens Føde, finder den ogsaa ved 

 Grønland. 



Døglingen (Hyperoodon rostratus) hører til en egen Af- 

 deling af Tandhvalerne, udmærket blandt andet ved, at Ansigtet 

 endnu mere end hos de andre er omformet af Vandets Tryk ; 

 Stødpuden og Næsemusklerne brede sig endnu mere ud over 

 Hjernekassen og forme hele dens Overside som deres Leje; 

 Bagranden af den Grube, som de danne sig, optaarnes til høje 

 Kamme. Den snevrere Gruppe, hvortil Døglingen hører, er 

 tillige udmærket ved, at selve Snuden paa forskjellig Maade er 

 yderligere paavirket af Vandets Modstand: de forreste af 

 Ansigtets Knogler faa en ualmindelig Haardhed og smelte 

 mere sammen end sædvanlig, eller de faa pukkelformet op- 

 staaende Udvæxter, o. s. v. Ualmindehg gode Svømmere ere 

 Døglingen og dens nærmeste Slægtninge ; de usædvanlig kraft- 

 fulde Ryg- og Halemuskler have i Skelettet givet sig udtryk 



24* 



