368 



blandt andet i Hvirvelradens høje Torntappe. Øverst i sin 

 Gruppe staar Døglingen selv i flere Henseender, især i Uddan- 

 nelsen af forholdsvis mægtige pukkelformede Udvæxter paa 

 Overkjæbebenenes Overside. Føden, der overvejende skal være 

 Blæksprutter, finder den ogsaa ved Grønland. 



Kaskelotten [Physeter macrocephalus) , en af Døglingens 

 fjernere Slægtninge, er vel i en og anden Henseende forholds- 

 vis oprindelig; den har veludviklede, sædvanhg formede Tænder 

 i Underkjæben , medens Tandsættet hos dens Paarørende er 

 endnu mere vanslægtet ; o. s. v. Men ligesom den i Størrelse 

 overgaar alle andre Tandhvaler og vel med større Magt end 

 nogen anden maa skyde gjennem Vandet, er det den, hvis 

 Hovedskal i højeste Maal bærer Præg af at være omformet af 

 Vandets Tryk. Stødpuden er voxet op til en uhyre Størrelse, 

 og Hovedskallen, især Ansigtet, er voxet i tilsvarende Grad for 

 at kunne bære den ; Bagranden af sit Leje har den taarnet op 

 over Hjernekassen til en enestaaende Højde, og selve Hjernen 

 har den trykket dybt ned, under dens oprindelige Plads i For- 

 hold til Rygmarven. Hajer og store Blæksprutter skal Kaske- 

 lotten æde ; den finder Føden ogsaa ved Grønland. — Nordhval 

 og Kaskelot, i visse Retninger de højeste Former, som Barde- 

 hvaler og Tandhvaler have frembragt, synes begge at være 

 komne saa højt, at der er Fare for deres Liv; Nordhvalen vil 

 have ondt ved at hindre Vandet i at udspile dens Gab mere 

 og mere ; Kaskelotten vil neppe kunne hindre Vandet i at bringe 

 større og større Væxt i dens Stødpude ; begge er stærkt ud- 

 satte for, at Vandet skal tvinge deres Ansigt til at voxe uden 

 Forhold til Hjerne og Krop. Af de Hvaler, der ere fundne ved 

 Grønland, er det dem, der synes snarest at skulle uddø, selv 

 om der ikke blev arbejdet paa at udrydde dem. 



