423 



Den største af de foreliggende Hovedskaller er 245 Milli- 

 meter lang. 



Remmesælen er at se ved næsten alle Grønlands Kyster, 

 men faatallig i Forhold til de andre grøndlandske Sæler, mest 

 optrædende spredt, enkeltvis eller i mindre Forsamlinger, ikke 

 i store Flokke. Talrigst synes den at være ved Sydvestkysten, 

 hvor den indfinder sig i Foraaret med Storisen fra Østkysten. 

 Vandre maa den altsaa; men den gjør det vist kun tildels; paa 

 sine Steder er den at se Aaret rundt, saaledes ved Nordkysten. 

 Den holder sig helst til Isen, baade til Drivis og til den faste 

 Is, hvori den skal kunne bryde sig Aabninger. Den kan findes 

 langt fra Land ude i Drivisen, men ogsaa nær Land og inde i 

 Bugter. Kysternes Nærhed eller Steder med Grunde i Havet 

 skal den foretrække. Føden er Fiske, Krebsdyr, Blæksprutter 

 og vist for en væsenlig Del Muslinger. Ungerne skulle fødes 

 paa Isen i April og Maj. Isbjørnen efterstræber den, og Grøn- 

 lænderne jage den; efter Rink's Opgivelse i 1857 dræbes aarhg 

 ved Vestkysten mellem 400 og 600; i 1877 opgiver han Tallet 

 til omtrent 1000. 



1 Julianehaab-Egnen ere Remmesælens Knogler fundne i flere 

 af Affaldsdyngerne ved Nordboernes Huse fra Middelalderen: ved 

 Igaliko et Tindingben, ved Kagsiarsuk i Igaliko-Fjord en Underkjæbe, 

 ved Kagsiarsuk i Tunugdliarfik-Fjord nedre Ende af en Overarm og 

 et Laarben, ved Tunuarmiut i samme Fjord nogle Knogler af mindst 

 to og ved Tasiusak i Sermilik-Fjord ligeledes nogle Knogler af mindst 

 to. — Remmesælens stadige Tilsynekomst ved Sydvestkysten i For- 

 aaret med Drivisen nævnes af Fabricius i 1791. — Fra Nanortalik 

 nævnes den af Vahl i Vinteren 1828—29. — Fra Julianehaab skriver 

 Jørgensen i 1841, at Remmesælen dér i Egnen fanges hele Aaret, 

 men oftest i Januar, Februar og Marts. — Ogsaa Rink nævner, i 

 1857, dens Talrighed i Julianehaab-Egnen om Foraaret; paa den 

 midterste Del af Vestkysten, derimod, findes den meget sparsomt. 



Ved Kepisako nær Ivigtut saa Stach to store Remmesæler fan- 

 gede 20de Juli 1765, meddeler Cranz. — Paa Arsuk-Fjord sees den 

 kun af og til, meddeler Helms i 1897. 



Som undertiden visende sig ved Frederikshaab nævnes den af 



