424 

 {Erignathus harbatus.) 



Vahl i 1828. — Som sjelden i Egnen nævnes den af Jørgensen i 

 1841; en blev fanget i Oktober samme Aar, igjen en midt i No- 

 vember, og en var fanget Aaret før. Grønlænderne paastaa, at 

 Ungen fødes i Maj, 



Ved Fiskenæs er den sjelden, skriver Raben i 1823; aarlig 

 fanges kun 4 eller 5, mest Unger. — Til Museet i Kjøbenhavn er 

 den sendt fra Fiskenæs i 1821 og 41. 



Ved Godthaab er Remmesælen den sjeldneste af de dér fore- 

 kommende Arter, siger Holbøll i Brev af 1823; trods al sin Om- 

 rejsen havde han kun to Gange set den levende; som fanget havde 

 han slet ikke set den; men nogle Hovedskaller havde han kunnet 

 skaffe. 



Fra Kangamiut ved Sukkertoppen og fra Sukkertoppen er den 

 i 1846 og 49 sendt til Museet. 



Ved Isortok-Fjord, N. for Holstenborg, skal den være forholds- 

 vis talrig, skriver Fabricius i 1780. — Fra Holstenborg har Museet 

 modtaget den i 1832. — Ved Holstenborg er den temmelig sjelden, 

 melder Brummerstedt i 1891. Den opholder sig mest paa grundede 

 Steder. Ungerne fødes sidst i April og først i Maj. 



Ved Egedesminde viser den sig om Foraaret, skriver Giesecke 

 i 1807. —Langt tilsøs udfor Egedesminde, paa 68°23'N., 55°14'V., 

 blev en dræbt Ilte Juni 1818, melde Leach & Ross. —Fra Egedes- 

 minde er den sendt til Museet i Kjøbenhavn i 1862, 



Ved Disko bliver Remmesælen undertiden fanget i de Garn, 

 der sættes op for Hvidfisken, skriver Giesecke i 1807. — I Disko- 

 Bugt saa Sutherland den af og til først i Maj 1850. 



Fra Umanak er den sendt til Museet i Kjøbenhavn i 1862 og 

 66. — Under sit Ophold ved Umanak-Fjord i 1891 — 93 saa Van- 

 hoffen ingen Remmesæl ; sjelden maatte den være i Egnen. 



At Remmesælen er forholdsvis talrig ved den nordhgste Del af 

 den beboede Vestkyst, i Upernivik-Egnen, er sagt af Rink i 1857. 

 — Mellem Prøven og Upernivik, hvor Isen laa fast, blev en Remme- 

 sæl dræbt 9de Maj 1893, melder Vanhoffen. 



I Pakisen udfor Kap York og i Inglefield-Bugt saa Ohlin i Som- 

 meren 1894 adskillige Sæler, der sikkert vare Remmesæler, og af 

 Peary fik han at vide, at Arten var almindelig ved Østkysten af den 

 nordlige Del af Baffins-Bugt og i Smith-Sund; mange vare dræbte 

 i den foregaaende Vinter. — Peary selv nævner den som talrig ved 

 Inglefield-Bugt i September 1892; ogsaa nævnes den i September 

 1894. 



