435 



inden de gik under Isen, hvorpaa de strax efter kom op igjen for 

 atter at ligge og sole sig. Det ene Dyr, som dræbtes, havde slet 

 intet i Maven, men var meget stort og fedt og havde graalige, usæd- 

 vanlig grove Haar. Det turde vel synes rimeligt, at disse Eneboere 

 have daimet et afsluttet Samfund, der muligen har ynglet her og 

 været afskaaret fra Havet i en overordenlig lang Række af Aar." 

 Om Grunden til, at Ringsælen særlig holder til i Isfjordene, skriver 

 Rink: „Aarsagen hertil kan neppe søges i en fortrinlig Rigdom 

 paa Føde i disse Farvande; af Fiske-Arter vides i alt Fald kun 

 Graafisken (Gadus æglefimis (o: G. saida)) at forekomme i fortrin- 

 lig Mængde i Jakobshavns Isfjord, men ikke i de andre Isfjorde, og 

 Kaleragliken eller Hellefisken {Pleuronectes cynoglossus (o: Hippo- 

 glossus pingvis)) er vel karakteristisk for Isfjordene, men fortæres 

 ikke af hin Sælhund. Derimod er det bekjendt, at den, foruden af 

 mindre Fiske, fortrinsvis ernærer sig af Krebsdyr, og dette kan vel 

 forklare dens større Udbredelse og ringere Afhængighed af Aars- 

 tiden, fremfor de andre Sælhunde, som især nære sig af og trække 

 efter Fisk; men det vides ikke, at slige Krebsdyr skulde forekomme 

 i større Mængde i Vandet af Isfjordene end andetsteds. Det turde 

 derfor snarere være de aabne Render i Fjordisen, der dannes ved 

 Kalvningerne hele Vinteren igjennem, som gjøre disse utilgængelige 

 Afkroge af Havet til yndede Tilflugtsteder og Ynglepladser for Sæl- 

 hundene. Det er tillige ejendommeligt, at især de gamle og større 

 Sælhunde slaa sig til Ro og tage stadigt Ophold her; i de talrige 

 Snedynger, som samle sig imellem de indefrosne Isfjelde og Voldene 

 af Skrueis, danne de Huler med en Tilgang fra neden gjennem et 

 Hul i Isen, og her kunne de i større Sikkerhed opklække deres 

 Unger i Marts, April og Maj. Det er nemlig en gammel, og Grøn- 

 lænderne vel bekjendt Erfaring, at ikke alene Fangsten paa disse 

 Steder næsten aldrig slaar fejl, men at Sælhundene tiltage i Stør- 

 relse, alt som man nærmer sig de indre Isfjorde, saa at de, der 

 fanges her, i Gjennemsnittet give 3 à 4 Gange saa meget Spæk og 

 Kjød som de, der fanges ved Yderkysterne. " 



Under 4de April 1811 omtaler Giesecke Grønlændernes Fangst 

 af Ringsæler paa Isen i Umanak-Fjord ; talrigst skulde Sælerne være 

 nærmest Indlandsisen. Selv saa han mange Sæler paa Isen i Karajak- 

 Fjord 17de April; ogsaa deres Huler under Sneen, indrettede for 

 Ungerne, saa han. — Fra Umanak nævnes den ogsaa af Sutherland 

 i Maj 1850 (under Navnet Phoca vitulina). — Ogsaa Vanhoffen 

 fandt den . almindelig ved Umanak, i 1891 — 93; det var den eneste 



