437 



I samme Egn fandt Bay den almindelig i September 1892. — Ogsaa 

 K. Poulsen fandt den almindelig her i 1898—99, ligeledes langs 

 Kysten N. for Angmagsaglik. Den fanges hele Aaret, oftest i Fjor- 

 dene, om Sommeren ogsaa udenfor dem. Fra Begyndelsen af April 

 skal den pleje at krybe op paa Isen; i Foraaret 99 var den at se 

 paa Isen i Angmagsalik-Fjord fra 1ste April, i Tasiusak derimod 

 først fra 6te Maj. Ungerne fødes i April. Poulsen undersøgte Ind- 

 holdet af 22 Maver; oftest fandtes mindre Krebsdyr, især Mysis 

 oculata, ogsaa Euthemisto libellula, der saa ud til at være slugte 

 næsten hele, en enkelt Gang desuden nogle Blæksprutter, en Gang 

 en næsten fordøjet Fisk, vist en Slags Torsk. 



Paa sin Rejse langs Kysten paa Strækningen mellem Angmag- 

 salik og Kap Dalton i Sommeren 1900 saa Amdrup mange Sæler, 

 især udfor de isfyldte Fjorde; det har sikkert mest været Ringsæler, 

 men Arten er kun en enkelt Gang nævnet udtrykkelig : udfor Vedels- 

 Fjord blev der 2den August skudt en Bjørn, der var ifærd med at 

 æde en Ringsæl. 



I Turner-Sund bleve Ringsæler sete sidst i Juli 1900, efter 

 S. Jensen. 



I Scoresby-Sund var den, meddeler Bay, almindelig i 1891 — 

 92, især ved Mundingerne af Fjordens Grene og inde i Fjord- 

 Grenene; i den ydre Del af Scoresby-Sund blev den ikke set. 

 Vandring var ikke til at opdage. Da Fjorden i Efteraaret 1891 

 blev tillagt, indrettede Sælerne sig Aandehuller i Isen og vedlige- 

 holdt dem, saa længe Isen var nogenlunde tynd; af og til saa man 

 ogsaa en Sæl hgge paa Isen, dog ikke nær saa ofte som i Foraaret; 

 efterhaanden som Isen blev tykkere, lukkedes Aandehullerne, og 

 Sælerne fik fra nu af kun Luft gjennem de Sprækker, som Tide- 

 vandet frembragte. 19de April 1892 saa man for første Gang i 

 det Aar Sæler paa Isen, i Føhnfjord; men først henimod Maj viste 

 de sig almindelig paa Isen ved Danmarks-Ø, enkeltvis eller i smaa 

 Flokke paa 5 til 6, mest i stille Vejr; med kold østlig Vind var 

 der meget faa eller slet ingen; da Isen begyndte at bryde op, holdt 

 Sælerne sig til Vaagerne; man saa dem sjelden eller aldrig paa 

 drivende Isflager, og aldrig blev nogen set paa Land. Næsten alle 

 de Ringsæler, der bleve aabnede, havde intet i Maven ; de faa Gange, 

 der fandtes noget, var det Levninger af Fiske. Ungerne bleve fødte 

 i Huler, gravede under Sneen, oftest vist ved Siden af Isfjelde, hvor 

 Sneen var blæst sammen, og Isen var tyndere. Isbjørnen gravede 

 sig ind til Ungerne og gjorde dem til Bytte. 23de Marts 1892 blev 



