441 



ledes en Del af Sommeren. 1 September indfinder den sig, i 

 velnæret Stand, ved den sydlige Del af Vestkysten, trækkende i 

 Flokke fra Syd til Nord imellem Øerne, efterhaanden bredende 

 sig langs hele Kysten og ind i Fjordene ; i Oktober og Novem- 

 ber er dens Tal størst; i December aftager det; i Januar er 

 der kun faa; og i Februar og Marts forsvinder den ganske; 

 Hunnerne, siger Fabricius, vandre først bort fra Kysten; men 

 snart forsvinde alle ud mod Vest. Maalet for Rejsen er Driv- 

 isen, der driver mod Syd mere eller mindre langt ude i Davis- 

 Strædet ned mod Labrador og Newfoundland; paa Isen fødes 

 ungerne; i denne Tid finder sikkert ogsaa Parringen Sted; der- 

 efter kommer Haarfældingen. At Føde-Stedet kan være for- 

 holdsvis nær Kysten, slutter Fabricius af, at nogle Hunner 

 igjen efter faa Dages Forløb lade sig se nær Land uden Unger, 

 men med Mælk i Patterne; det er Hunner, der have mistet 

 deres Unger. I Maj, eller ved den nordlige Del af Vestkysten 

 i Juni, vende Flokkene tilbage, de gamle, i mager Stand men 

 med frisk Haarklædning, fulgte af deres Unger; de komme fra 

 Vest eller Syd; man ser dem først langt tilsøs. Ved Kysten 

 opholde de sig derefter indtil sidst i Juh, da de forsvinde sam- 

 tidig med Lodderne, dragende bort mod Vest eller Syd, for at 

 komme igjen i September. To Gange om Aaret foretager Svart- 

 siden altsaa en Rejse bort fra Vestkysten ud i Davis-Strædet 

 mod Vest og Syd, første Gang i det tidlige Foraar for paa 

 Drivisen at føde Ungerne o. s. v., anden Gang i Eftersommeren, 

 følgende Fiskestimerne. Naar Drivisen, vist enten Vestisen, der 

 kommer fra Nord fra Baffins-Rugt, eller Storisen, der kommer 

 fra Syd fra Havet Øst for Grønland, ligger ikke for langt borte, 

 ser man den dog af og til hele Sommeren igjennem. — Om 

 dens Vandringer udfor Østkysten vides ikke meget; at den 

 ogsaa her efter de skiftende Aarstider vandrer til og fra Kysten, 

 er kjendt; men en Ændring i Sammenhgning med Forholdene 

 ved Vestkysten gjør det vel, at Is omslutter Østkysten saa 

 meget mere vedholdende end Vestkysten; Sælerne maa vistnok 



