443 



sover paa Isen. Af Grønlænderne dræbes den i stor Mængde 

 under Land langs Kysterne, i største Mængde ved den sydligere 

 Del af Vestkysten, hvor den er det vigtigste Jagt-Dyr; efter 

 Rink's Regning i 1857 dræbes aarlig langs Vestkysten mellem 

 30000 og 36000, deraf ved den nordlige Vestkyst henved 3000. 

 Langt større Mængder, flere hundrede tusinde, dræbtes aarUg 

 endnu henimod Slutningen af 19de Hundredaar af Amerikanere 

 og Europæere paa Drivisen i Davis-Strædet og ved Newfound- 

 land og mellem Spitsbergen, Jan Mayen og Island; ved Slut- 

 ningen af samme Hundredaar er Fangsten her stærkt ind- 

 skrænket. 



I Julianehaab-Egnen har Svartsiden i Middelalderen, ligesom i 

 Nutiden, været den almindeligste Sæl-Art; det er den, hvis Knogler 

 findes i største Mængde i Affaldsdyngerne ved Ruinerne af Nord- 

 boernes Huse; fra Kagsiarsuk i Igaliko-Fjord er hjembragt Knogler 

 af mindst 6, fra Igaliko mindst 5, fra Kagsiarsuk i Tunugdliarfik- 

 Fjord mindst 10, fra Tunuarmiut i samme Fjord mindst 36, fra 

 Tasiusak i Sermilik-Fjord mindst 10. — I 1841 meddeler Jørgensen, 

 at Svartsiden ved Julianehaab især fanges i Oktober og November 

 og da er meget fed; i Juni er den ganske mager. 



Ved Ivigtut, inde i Fjorden, saa Helms i Oktober og November 

 1890 næsten daglig Flokke paa henimod 50. 



Ved Frederikshaab, siger Fabricius, finder den første af de 

 aarlige Bortrejser Sted midt i Marts; Flokkene svømme bort mod 

 Vest; sidst i Maj komme de tilbage. Hen i Juli rejse de bort for 

 anden Gang, ligeledes mod Vest; fra Kysten længere mod Syd 

 skulle de samtidig drage bort i sydhg Retning; i September komme 

 de igjen. I Frederikshaab-Egnen er det, at Fabricius har gjort sine 

 mange Iagttagelser over Artens Levevis. — Samme Sted, skriver 

 Jørgensen, viste Svartsiden sig i 1841 første Gang 13de September, 

 efter sin Sommer-Fraværelse, og under 18de September siges, at 

 den nu er talrig ved Kysten; i Begyndelsen af Oktober omtales den 

 som vandrende nordefter. Om Tiden for dens Vandringer skriver 

 Jørgensen ellers det samme som Fabricius. Sidst i Marts eller 

 først i April skulle Ungerne fødes paa Isen tilsøs. Naar Svart- 

 siderne i September og Oktober trække mod Nord, skulle de i godt 

 klart Vejr holde sig længere borte fra Land og kun i ringe Mængde 

 komme ind mellem Øerne, omvendt i mørkt og daarligt Vejr; den 



