460 

 {Bangifer tarandus.) 



af Nordre-Sermilik-Fjord, Nordboernes Isefjord, adskillige Knogler af 

 mindst 4. — I 1723 nævner Hans Egede Grønlændernes Jagt paa 

 Rensdyr i Fjordene ved Julianehaab. — I 1751, skriver Walløe, 

 klagede de grønlandske Rensdyr-Jægere ved Sermilik-Fjord over 

 Rensdyrenes Aftagen, der skulde være gaaet for sig i Løbet af kort 

 Tid; Walløe lægger Skylden paa „Flintehandelen og Grønlændernes 

 altfor hidsige Omgang ved Jagten". Blandt det Vildt, der var at 

 finde ved Tuniigdliarfik-Fjord, nævner han Rensdyr. Paa Landisen 

 ved Sioralik-Fjord saa han i Juni 1752 Veje traadte af Rensdyr, og 

 ved Unartok-Fjord, ved Sydprøven, nævner han Rensdyret som Gjen- 

 stand for Jagt. — I 1806 nævner Giesecke Rensdyret som forsvundet 

 fra Julianehaab-Egnen, ligeledes Vahl i 1828. — Graah siger i 1832, 

 at Renerne længe havde været forsvundne fra Egnen; men for to 

 eller tre. Aar siden havde man igjen set et Dyr og fundet Spor af 

 flere ved Narsak ved Tunugdliarfik-Fjord. — Det er maaske samme 

 Tildragelse, som Rink i 1857 hentyder til, naar han siger, at et 

 enkelt Rensdyr skulde være skudt i Egnen for over 40 Aar siden, 

 og at senere kun Spor vare sete. — 1 1840 skriver Jørgensen, at 

 Rensdyr tidligere havde levet der i stor Mængde, men at kun et 

 enkelt var set der i de sidste Aar; og i 1841 skriver Holbøll, at 

 der nu i de sidste Aar, efter mange Aars Forløb, igjen havde vist 

 sig enkelte.. — Dette synes at være den seneste Oplysning om Rens- 

 dyret som levende i Julianehaab-Egnen. Minder om det haves i 

 grønlandske Stednavne som Tugtutuarsuk, en ved Sydprøven, og 

 Tugtutok, en ved Sermilik-Fjord, netop udfor den Halvø, der 

 menes at være Nordboernes Dyrnæs. Ogsaa andre Minder findes. 

 Knogler liggende paa Jorden. Paa den nøgne Top af en Nunatak, 

 3290 Fod høj, i en Bræ indenfor Bunden af Ilua-Fjord, fandt Holm 

 i August 1881 et Horn af et Rensdyr. Ved Korok, inderst i Tu- 

 nugdliarfik-Fjord, nær Indlandsisen fandtes i 1899 i en Klippespalte 

 nogle Knogler af flere Rensdyr med Mærker af Snit og af Gnav, 

 nogle af dem tilsyneladende ganske friske; af Steenstrup ere de til- 

 stillede Museet. 



Ved Ivigtut, skriver Helms i 1897, findes Rensdyret ikke mere; 

 men paa Fjeldene ser man endnu Stengjerder, hvor Grønlænderne i 

 tidligere Tid lurede paa Rensdyr, og Kapt. Simpson, der siden 60erne 

 har sejlet paa Ivigtut, har for mange Aar siden set Folk komme 

 med Rensdyr, der vare skudte i Fjordens indre Del. 



Ved Frederikshaab har Rensdyret sikkert været almindeligt i 

 Slutningen af 1 8de Hundredaar, at dømme efter den Skildring, som 



