463 



tusindvis, men i dette Aar var der kun skudt omtrent 500. — 

 I 1871 kunde Deltagerne i , Polaris "-Rejsen ingen Rensdyr-Skind 

 faa at kjøbe i Holstenborg, melde Davis og Bessels; i de sidste Aar 

 var der kun skudt ganske faa Rener, og Skindene vilde Grønlænderne 

 ikke sælge. — I 1879 skriver J. A. D. Jensen, at der i Landet mellem 

 Holstenborg og Agto endnu, paa Eftersommeren, holdes Rensdyr- 

 Jagt, der giver „ret godt Udbytte, medens dette dog nu maa være 

 aldeles forsvindende imod, hvad det tidligere har været. Vi saa 

 daglig Beviser herpaa. Hvor vi end satte Foden paa Land, med 

 Undtagelse af Øerne og den yderste Kyststrækning, tilkjendegav Lev- 

 ninger af Rener, at et eller flere Dyr her vare nedlagte eller for- 

 tærede. Gaar man fra Fjordene ind i Landet, har man idelig det 

 samme for Øje, enten man saa er paa de højeste Fjelde, i Dalene 

 eller paa de udstrakte Sletter, som i denne Egn ere saa hyppige i 

 Modsætning til det øvrige Grønland. I Egnen indenfor Isortok fandtes 

 disse Dyrelevninger i saadan Mængde, at man neppe noget Sted 

 kunde gaa hundrede Skridt uden at støde paa dem. Mange Sove- 

 pladser og Baghold (Sten rejste paa Højkant, bag hvilke Jægeren 

 venter sit Bytte) vare spredte over hele Sletten. Ved en stor Telt- 

 plads, Kakaliak, en Dagsrejse fra Umivik, laa Renhorn i hmidredevis 

 dyngede ovenpaa hinanden. Omtrent det samme iagttoges indenfor 

 Nagsugtok, hvor vi endog fandt Ben og Horn af Rener umiddelbart 

 op til Indlandsisens Rand. Kort sagt, hvor vi kom hen i denne Egn, 

 havde vi synlige Beviser paa, at der tidligere maa have fundet et 

 forfærdeligt Myrderi Sted paa disse Dyr, og naar man dernæst tager 

 i Betragtning, at vi kun betraadte en forsvindende Del af dette ud- 

 strakte Land, maa man vist med Dr. Rink samstemme i, at det 

 Antal Rener (8 à 9000 i Nord-Grønland og 16000 i Syd-Grønland), 

 der efter hans Beregning tidligere fældedes aarlig i Grønland, er 

 meget lavt anslaaet. Hvem der har set de endnu synlige Spor af 

 denne hensynsløse Jagt, maa indrømme, at der intet mærkeligt er i, 

 at Renernes Antal er aftaget betydeligt, og Tanken behøver ikke at 

 ty til Dyrenes Vandring over Indlandsisen til de frodige Dale, der 

 efter nogles Mening skulle findes i Landets Indre, for at forklare 

 sig dette Phænomen, Da Jagten i de senere Aar har givet mindre 

 Udbytte, drives den nu i mindre Grad, og man kan derfor nære 

 Haab om, at Dyrenes Antal atter vil forøges paa en ganske naturlig 

 Maade. En saadan Til- og Aftagen synes ogsaa efter Sigende at 

 have fundet Sted i tidligere Perioder. Riffelen vil dog sikkert for- 

 hindre, at en saa rig Periode som den i Begyndelsen af Fyrrerne 



30* 



