503 



Reinhardt været regnet for at tilhøre en egen Art, Orca minor 

 Rhdt., men uden Grund, som nærmere paavist af Lutken. 



Spækhuggeren er, baade efter Fabricius, Holbøll og andre, 

 ret almindehg i Havet Vest for Grønland langs den danske Del 

 af Kysten, mest optrædende i Smaafiokke. I Havet Øst for 

 Grønland er den ogsaa set. Holbøll havde kun set den i Tiden 

 mellem Maj og November, men havde dog hørt sige, at den 

 ogsaa skulde kunne vise sig om Vinteren. Dens Føde er især 

 andre Hvaler, Sæler og større og mindre Fiske; Sæler og mindre 

 Hvaler, som Marsvin, sluger den hele eller næsten hele ; større 

 Hvaler, som Hvidfiske, sønderflænger den; især gjerne æder den 

 deres Spæk; ogsaa de største Hvaler, som Vaagelival, Pukkelhval 

 og Nordhval, angriber den undertiden i samlet Flok; baade Sæler 

 og Hvaler flygte for den, naar de se den, og forlade snart helt 

 den Egn, hvor den viser sig. Ogsaa Blæksprutter kan den æde. 



Ved Frederikshaab skal den undertiden om Sommeren vise sig 

 flokkevis i Fjordene, skriver Raben i 1823. 



En Spækhugger, Hun, drev død ind ved Fiskenæs i 1844; 

 Skelettet sendtes af Holbøll til Kjøbenhavn, ligeledes en Tegning af 

 Dyret udført af Læge Bloch. I Maven havde den Blæksprutter. 

 (Oplysninger om den ere givne af Eschricht og Lutken.) 



Ved Godthaab blev der i Efteraaret 1756, siger Granz, fanget 

 nogle Spækhuggere. — 1 Godthaab-Fjord viste mange Spækhuggere 

 sig Ilte og 12t.e Februar 1809, meddeler Giesecke. 



Ved Napparsok, S. for Sukkertoppen, hændtes det i 1830, siger 

 Holbøll, at en stor Pukkelhval blev dræbt og sønderreven af en 

 Spækhugger. 



I 1823 iagttoges ved Holstenborg, skriver Motzfeldt, en Flok 

 Spækhuggere forfølgende en Nordhval; nogle havde bidt sig fast i 

 dens Hale og Luffer, andre sprang over dens Næsebor og søgte at 

 hindre den i at aande, og andre puffede den fra Siderne; Nordhvalen 

 styrede ind i en Bugt, rev sig løs fra Fjenderne og løb paa Grund, 

 men først gav den en af Spækhuggerne et saadant Slag paa Hovedet 

 med Kanten af sin Hale, at den sank tilbunds, vistnok slaaet ihjel. 

 — Paa Rejse til Holstenborg i 1841, skriver Holbøll i Brev, kom 

 han ind i en hel Stime af Sværdfiske, der forfulgte en Sæl; i 

 Formen af Rygfinnen vare de yderst forskjellige. 



