507 



sig langs Kysten; ved Godhavn viser den sig i Oktober eller 

 senere, ved Godthaab i Begyndelsen af December; Vandringen 

 plejer ikke at strække sig længere end til noget Syd for Fiske- 

 næs. Vinteren over holder den sig langs det mellemste Stykke 

 af Vestkysten. Fra Slutningen af April til Slutningen af Maj 

 vender den lidt efter lidt tilbage mod Nord; i Maj og Juni er 

 den igjen talrig i Disko-Bugt; men i Juli forsvinder den helt 

 herfra. Er Havet ikke tillagt, kan den være at se ogsaa i Nord- 

 Grønland om Vinteren. Lignende Vandringer som ved Vest- 

 kysten foretager den vel ved Østkysten; men dens Rejser dér 

 ere kun lidt kjendte. Det kan jevnlig hænde, at den overraskes 

 af Isen, der hurtig lægger sig i vid Udstrækning; den søger da 

 flokkevis til en Vaage, der stadig holdes aaben af de mange 

 Hvaler, der trænge sig sammen dér for at aande. Den synes 

 at foretrække Kysterne for det mere aabne Hav; under sine 

 Rejser ved Grønlands Vestkyst følger den oftest tæt langs 

 Kysten, gaar ind mellem Øerne og ind i Fjordene. Mest op- 

 træder den flokkevis, paa Rejserne undertiden i store Skarer 

 paa flere hundrede eller maaske tusinde. I Flokkene findes 

 baade Hanner, Hunner og Unger sammen. Føden er Fiske af 

 Mellemstørrelse, som Torsk, Rødfisk, Flyndere, ogsaa Krebsdyr 

 og Blæksprutter; især skal den graadig følge Stimer af Gadus 

 saida. Ungen skal fødes i April eller Maj. Spækhuggeren 

 efterstræber den. Grønlændere og Europæere fange den; Rink 

 opgiver i 1857 Tallet paa de Hvidfiske, der i Gjennemsnit aarlig 

 dræbes ved Grønlands Vestkyst, til mellem 400 og 500 eller 

 mere; i 1877 opgiver han Tallet til over 600; efter Ryberg's 

 Opgivelser i 1894 er Tallet i de senere Aar mere end det 

 dobbelte. Udenfor de egenlig grønlandske Farvande jages den 

 stærkt i nyere Tid. 



En Forestilling om Hvidfiskens Mængdeforhold ved Grøn- 

 lands Vestkyst faar man af følgende Oversigt over Fangsten i 

 en Aarrække, uddragen af Ryberg's Fortegnelser. 



