31 



Miért szűnt iiiea: Mae^yarorszás^oii a selyem- 

 tenyésztés J 



Nem ismerek oly háziiparszerü foglalkozást, mely a köztu- 

 datban annyira népszerű volna, mint a selyemtenyésztés. Mindenki, 

 a ki csak hirét hallotta, meg van győződve annak kétségtelenül 

 hasznos voltáról ; elismeri azt, hogy serdült gyermekek, nők és 

 öreg emberek munkaerejét haszonnal és czélszerüen lehet érté- 

 kesíteni; senki sem vonja kétségbe, hogy a selyemtenyésztés jöve- 

 delmező foglalkozás, sőt ha nagyobb mértékben űzik, fontos nemzet- 

 gazdasági tényező. Én részemről nem beszéltem még olyan magyar 

 emberrel, a ki a selyemtenyésztés hasznos voltát kétségbe vonta 

 volna, sőt mindig azt tapasztaltam, hogy népünk tudatába vésődött 

 be a jóindulat e hasznos rovarok iránt. 



De csak elméletben. A valóságban azonban az ország leg- 

 nagyobb részében csak hiréből ismerik. 



Hogy a közvélemény a selyemtenyésztés iránt olyan jól van 

 hangolva, az nem csupán esetleges dolog, nem csupán onnan ered, 

 mintha a selyemtenyésztés hasznos volta annyira nyilvánvaló volna, 

 hogy azt kétségbe vonni se lehetne ; ez a meggyőződés elmúlt idők 

 maradványa, abból a korból, mikor már a selyemtenyésztés általá- 

 nosan felkarolt háziiparág kezdett lenni, mikor egyesek és ható- 

 ságok egyaránt buzgólkodtak annak fenntartásán, terjesztésén. Nem 

 is olyan nagyon régen volt az, a magyarországi selyemtenyésztés 

 legvirágzóbb kora, alig egy emberöltő. Öregeink még emlékeznek 

 arra az időre, mert még az ő gyermek és itju korukban volt csak, 

 a mikor hazánkban mindenfelé tenyésztették a selyemhernyót és 

 majd minden nagyobb városban beváltották a gubót és ismeretes 

 név volt a »íilanda«, melyekben magán vállalkozók gombolyíttatták 

 le a gubókról a selyemszálakat. Az 1842-iki első magyar ipar- 

 műkiállításról szóló jelentés szerint Magyarországban a határőrvi- 

 dékkel együtt 856,072 bécsi fontra rúgott a megelőző évben be- 

 váltott gubómennyiség, melyért 400,000 forint beváltási ár folyt a 

 termesztők kezeibe s 40, többnyire magánosok kezeiben levő íilanda 

 dolgozott a gubók lebonyolításán. 



De azóta a selyemtermelés nálunk nagyon megcsökkent, sőt 

 mondhatni teljesen megszűnt, úgy hogy 1879-ben már az egész 

 országban nem termeltek többet 2507 kilogramm selyemgubónál, 

 melynek értéke csak 280Ú frt 80 krt tett ki. A selyemtenyósztés 

 íikkori fénykorából pedig nem maradt ránk egyéb, mint népűnk 



