32 



jóindulata a selyemtenyósztés iránt, meg a nagyobb városok szélén 

 megmaradt epreskertek elöregedett, megritkult fái, egy-egy epresnek 

 nevezett puszta hely vagy a még most is eperfás temető. 



S mi volt e hanyatlás oka ? Más selyemtermelő országok ver- 

 senye döntötte-e meg, a selyemszövetek mentek-e ki a divatból, a 

 selyemtenyésztés nem fizeti ki most talán a fáradságot, vagy pedig 

 az erre fordított munkaerő más czélra jövedelmesebben értékesít- 

 hető ? 



Nem, a selyemtenyésztós azóta is csak olyan jövedelmező 

 foglalkozás maradt. Hanem egy járványos betegség terjedt el a 

 selyemhernyók között, mely néhány nap alatt a legegészségesebbnek 

 látszó tenyésztéseket is megölte, még pedig épen akkor, mikor 

 már két-három nap múlva begubózták volna magukat s megfizették 

 volna a nevelésükre fordított munkát és fáradságot. 



Ez a hernyó-betegség más selyemtenyésztő országokban is 

 óriási károkat okozott. Francziaországnak századok óta nagyban 

 íízött selyemprodukcziója három év alatt (1853—1856) e betegség 

 következtében 26 millió kilogramm évi gubótermésről 6 millióra 

 csökkent. Még nagyobb kárt szenvedett Olaszország, mely az európai 

 államok között a legnagyobb selyemtermelő. De mig ezek selyem - 

 termelése a betegség leküzdése után annyira helyre állott, hogy 

 péld. a hivatalos adatok szerint 1874-ben az ottani fogyasztáson 

 kivül Francziaország 96 millió, Olaszország pedig 249 millió frankot 

 vettek be csupán a kivitt nyers és fonott selyem elárusításából, a 

 mi fejlődésben levő selyemtenyésztésünket teljesen megsemmisítette. 



A selyemhernyók e veszedelmes betegsége a foltkór vagy 

 szemcsekór (la Pébrine), melyet régóta ismertek már azok 

 között a betegségek közt, a melyek a selyemhernyókat többé- 

 kevésbbé megtámadják és elpusztítják; járványossá azonban csak 

 a negyvenes évek vége felé kezdett válni, úgy hogy alig egy évtized 

 alatt európaszerte megsemmisítéssel fenyegette e jövedelmező kere- 

 seti forrást. 



A foltkórt parányi, tojásdad alakú szemecskék okozzák, me- 

 lyeket közönségesen Cornalia-féle szemecskéknek szoktak nevezni. 

 E szemecskéket beteg hernyók vérében legelőször s i m o, V i t- 

 t a d i n i és C o r n a 1 i a olasz természetvizsgálók vették észre és 

 ismertették meg. A franczia Guérin-Méneville (1849), 

 ki ezeket valódi ázalék-állatkáknak tartotta, hématozoides nevet 

 adott a szemecskéknek; Lebert (1858) ellenben egysejtű mo- 

 szatnak hitte és íanhystophyton ovatimi névvel ruházta fel. A ké- 



