söbbi vizsgálók, különösen A. Q u a tr e f a f^ es (\Hf)()) kiderítették, 

 hogy hiitáro/ottan a legalsóbb rendű gombák körébe tartoznak. 



A górcső alatt is csupán erős nagyításnál látható szeniecskók 

 0-(i04 mill hosszú és 0'002 mill. széles gombák, melyek egyetlen, 

 tojásdad alakú sejtből állanak és a selyemhernyók belsejében a 

 szervezet rovására élősködnek. Szaporodásuk akképen történik, hogy 

 a sejt megnyúlik, kétszer akkora hosszú lesz, oldalai köröskörül 

 befííződnek, úgy hogy lassanként 8-as szám alakját veszi fel és 

 végre ketté válik. Ily módon nagyon gyorsan szaporodnak, a hernyó 

 testének minden részét áthatják és végre megölik. 



A foltkórságos hernyót már külsőleg is meg lehet különböz- 

 tetni azokról a jellemző fekete foltokról, melyek a hernyó testén 

 különösen a mellkasnak megfelelő részeken és a sarkantyú táján 

 láthatók. A foltok eleinte aprók, homályosak, később folyvást na- 

 gyobbak, fényes feketékké válnak, széleiken világosabb sziníí udvarral. 



A foltkórosság, ép úgy mint a többi selyemhernyóbetegség, 

 legelső tüneteinél csak abban nyilvánul, hogy az egyenlő korú 

 hernyók nem egyformán növekednek, a betegek nem igen esznek, 

 kisebbek maradnak és vedlésük nem egy időben megy végbe. Az 

 ilyen késedelmeskedŐk azok, a melyeket a betegség legerősebben 

 megtámadott ; ezeket tehát azonnal meg kell semmisíteni, mert a 

 betegség hihetetlen gyorsasággal ragad át az egészségesekre és 

 legtöbbször csakis a gubózás előtt pár nappal, tömegesen elpusz- 

 tulnak. 



A selyemhernyók foltkórsága általánosan eltérj edett pusztító 

 betegséggé vált már, mikor a franczia kormány a 60-as évek elején 

 a tudós Pasteurt bízta meg a betegség tanulmányozásával. A 

 hírneves tudósnak sikerült is a betegség okozójának, a gombáknak 

 szaporodását ós életmódját a legapróbb részletekig felderíteni és 

 oly eljárást javasolni, melynek keresztülvitele után a betegség le- 

 győzöttnek tekinthető. Megállapította ugyanis, hogy a gombák sejtjei 

 nem csupán a hernyóban, hanem már a pille petéjében, sőt magokban 

 a pillékben is feltalálhatók és górcsövi vizsgálat utján felismerhetők. 

 A betegség tehát örökösödés utján terjed és a következő nemze- 

 dékeken hovatovább nagyobb erővel tör ki. Tenyésztésre tehát csak 

 olyan selyempille-párok petéi használhatók, a melyek a betegségtől 

 mentesek. 



A tudomány ezen eredményének értékesítése végett csupán a 

 gyakorlati és olcsó eljárást kellett még megtalálni, az egyes pille- 

 párok által rakott peték elkülönítésére. 



