3S 



■'{Di/tiscti^)- melyeknél a tapadó szőrök jobbaii kifejlőclvé, a pái'zásnál 

 is 11 agy 011 igénybe véve vannak, járulnak a inatrixsejtek is á mirigy - 

 sejtek képzéséhez. 



A rovarok többi osztályainál sincs lényeges eltérés. A miri- 

 gyeket nagy részben a mátrix szolgáltatja, • sőt a talp felett fekvő 

 egész matrix-réteg összes sejtjei is együttesen egy folyadék kiválosz- 

 tásán működhetnek, mely a csatornákon át az egyes kitinszőrökbe szi- 

 várog le. A légynél mert éppen a fölületet csak lábai végével 

 érinti, két lebeny fejlődött ki, melyek tapadó szőrökkel ellátják. 



A mirigyek által kiválasztott folyadék lefolyik a csatornán és 

 bemegy a szőrökbe ; ezek belseje, mint említettem, laza szövettel 

 van kitöltve és a végük felé, hol kiszélesednek, kitinfaluk igen 

 vékony, alig észrevehető. A mirigyváladék a laza szövetbe behatol, 

 mint a víz a szivacsba, de még a szőrvég igen vékony kitinfalán 

 is kiszivárog. A kitinfal azáltal, hogy ama laza szövet folyadékkal 

 van telve, duzzadttá, puhává lesz és azon felülethez könnyen símúl, 

 melyen a rovar mászik és minthogy egyszersmind folyadék is szi- 

 várog ki, igy a tapadás igen könnyen létesülhet. 



Hogy milyen vegyület ezen tapadási szőrökön mintegy kiizadt 

 folyadék, azt nehéz megmondani. Vérfolyadék nem lehet, mert 

 mirigyek választják el és L e y d i g szerint a mirigyek oly szövetek, 

 melyek a vérnek csak bizonyos alkatrészeit bocsátják át ; így a 

 kiválasztott folyadék csak a vérből alakított vegyület lehet. Víz- 

 szeríí folyadéknak tekinteni azért nem lehet, mert a rovarok leg- 

 inkább köveken, sima leveleken stb. másznak, hol a víz nem igen 

 fog és a rovar azon nem is tarthatja magát. Legvalószínűbb, hogy 

 olaj vagy zsirnemű anyag az, melynek segítségével a tapadó szőrök 

 sima felülethez tapadnak és ez képesíti a rovarokat sírna felüle- 

 teken futni, mászni. Lendl Adolf. 



A magyarországi fa-rontó darázsok, 



II. 



A^ií alcsaládok áttié^ete, 

 A fa-rontó darázsok négy alcsaládra oszthatók, u m. 

 1. A csápok s'ok izülókűek (16 - 22), végeiken többnyire 

 vastagabbak ; a mellkas előrésze lejtős ; a potroh oldalról többé- 

 kevésbbé össze van nyomva, a tojócső a végső szelvényekből ered 

 s többnyire rövid ; a hátulsó lábszáruk végén két tövis van ; a 

 karmok alul foggal fegy vérzettek. Cephínae. 



