16 



Ritka zúgó pille. — A Földközi- tenger környékén tenyésző 

 ritka zugó-pille Dcilephila Celerio L., mint vendég, néha hazánkba 

 is ellátogat. Erről már irodalmunkban is találunk néhány esetet 

 feljegyezve, így e század elején K o y Tóbiás e ritka vendéget a 

 Margitszigeten vad szőlő fonadékain találta *), R ó z s a y Emil tanár 

 úr pedig Pozsony környékén fogott egy példányt **). A múlt évben 

 elhunyt M e t e 1 k a Ferencz jegyzetei között pedig ráakadtam, hogy 

 neki többször sikerűit találnia, illetőleg a lepkét hernyóból felne- 

 velnie. Nevezetesen 1869-ben a pestmegyei dabasi szőlőből három 

 hernyót hoztak neki, melyeket, mint hogy előtte ismeretlenek voltak, 

 gondosan elkülönítve nevelt fel s kellemesen volt meglepetve, mikor 

 még ugyanazon év őszén három szép Deilepliüa Celerio kelt ki a bá- 

 bokból. Ugyancsak a dabasi szőlőkből 1872-ben ismerősei egy rongyos 

 szárnyú lepkét hoztak neki. Nekem magamnak is sikerült 1879-ben 

 e ritka zugó-pille hernyójára ráakadnom a kőbányai szőlőkben, de 

 ez, daczára a legnagyobb gondozásnak, még lepkévé kifejlődése 

 előtt elpusztult. Vángel JenÖ. 



A fülbemászók irtásáról. — A közönséges fülbemászó {For- 

 ficule auricularia L.), melyet sok ideig azzal gyanúsítottak, hogy 

 a íűben alvó emberek fülébe szeret bebújni , némely vidéken 

 annyira elszaporodik, hogy a gyümölcsösökben és virágos kertekben 

 szembetűnő károkat okoz. Budapest környékén, kivált a budai 

 hegyek némely részén, különösen feltűnő mennyiségben fordul elÖ 

 és így nem csoda, ha a kertészek és virágkedvelők irtó háborút 

 viselnek a kártékony fülbemászók ellen, melyek a sűrű levelű virá- 

 gokban, kivált a georgina, rózsa, szegfűben és a kajszin-baraczk, 

 körte, alma, szőlő megérett édes gyümölcsében lyukat rágnak, hogy 

 ott eledelt és nappalra sötét búvóhelyet találhassanak maguknak. 

 Épen ez a bujkáló természetük okozza aztán vesztüket is, mert a 

 kertészek mesterséges búvóhelyeket készítenek számukra, melyekbe 

 az éjjel kalandozó fülbemászók nappalra maguktól behúzódnak. A 

 búvóhelyekben nem igen válogatósak, jónak találnak minden oly 

 tárgyat, melyben sötét helvét találnak ; gyanú nélkül elhelyezkednek 

 a fák ágai vagy virágok közé tett régi rongyok ránczaiban, szalma- 

 csutakban, rósz czipőkben stb., a honnan aztán nappal egyszerűen 

 kirázatnak és megöietnek. 



*) F r i V a 1 d s z k y Imre, Jellemző adatok Magyarország faunájához. 

 Budapest. 1865. 85. 1. 



**) Kempeleu R a d ó, Pozsony környékének Ippkéiról díovartaui 

 Lapok. 1. köt. 95. 1.) 



