14 



mondunk, de vannak ezen kivűl olyan sajátságos szagkeverékek 

 is, melyeket észrevenni és megkülönböztetni igen, de leirni alig 

 lehet. A Parnassius Mnemosijne L. szaga határozottan a karamel 

 szagára emlékeztet, de c^ak akkor válik erosebben érezhetővé, ha 

 ujjaink között az egész rovart szétdörzsöljük. A Jhais Polyxena S. 

 V. szaga puszta megfogásra nem épen kellemetlen, feltűzésekor 

 azonban némi poloska szagot áraszt. A különféle Zygaena-fajoknál 

 megfogás nélkül is lehet érezni bizonyos erős poloskaszagot, melybe 

 sajátságos mellékszag vegyül, a mi hasonlít az ujjaink között szét- 

 dörzsölt czitrondevél szagához. A zúgó-lepkék (Sphingidae) kivétel 

 nélkül különféle illatot árasztanak, másféle lepkéknél pedig ismét 

 más és más szagot érzünk. 



A poloskáknál és másféle bűzös rovaroknál a kellemetlen szag 

 védelmfíl szolgál a ragadozók ellen. — A Zygaenák és némely Noctuák 

 is kellemetlen szagukban és a holtnak színlelésben keresnek mene- 

 külést. De ezen a körülményen kivül van még egy sokkal fontosabb 

 ok, mely őket e sajátságos szag kiválasztására ösztönzi és ez — 

 tapasztalásom szerint — az, hogy e szag után az ugyanazon fajhoz 

 tartozó rovarok egymást annál könnyebben felismerhessék. A lepkék 

 szaga tehát nevezetes szerepet játszik az illetők szaporodásában. 

 Hogy ez igy van és hogy még az olyan lepkének is van szaga a 

 melynél már épen nem vagyunk képesek ilyet megkülönböztetni, 

 azt a következő kísérleteim eléggé bizonyítják. 



Az 1882-ik év tavaszán hernyónevelő-szekrényemben egyszerre 

 kelt ki többiéle nappali lepke, u. m. Thais Polyxena S. V., 

 Vanessa Polychloros L., Vrticae L. és Jo L. Kisérletképen minden 

 egyes lepkének a szemeit oly erősen bekentem olajos festékkel, 

 hogy azokkal épen nem láthattak és még csak a ' legcsekélyebb 

 világosságot sem vehették észre. E szokatlan műtét után eleinte 

 vaktában ide s tova repkedtek, később azonban nyugodtan leültek, 

 mindenik a hova épen véletlenül ért. Jó ideig nyugodtan maradtak, 

 később azonban csápjaikat mozgatva óvatosan bizonyos irányban 

 megindultak. Az irány épen az volt, a melyben a legegyenesebb 

 vonalban egy-egy ugyanazon fajbeH lepke ült. Megtörtént, hogy 

 különböző fajú lepkék utjai kereszteződtek; ilyenkor csápjaikat 

 mindenfelé forgatva óvatosan kikerülték egymást. Valóban igen 

 érdekes volt nézni, a mikor mint a vakok úgy tapogatóztak csápja- 

 ikkal és alkalmasint szimatoltak. így hagytam őket másnap reggelig, 

 a mikor nagy csodálkozásomra valamennyit a saját fajabelijével 

 párosodva találtam. Világos tehát, hogy a jelen esetben az illető 



