10 



a leggyakoribb és ennélfogva legkártékonyabb fa- rontó darázsok 

 élnek. De vannak olyan fajok is, melyeknek álczái vadkörte-, tölgy-, 

 bükk- és diófákban stb. szoktak élni. 



Rendszertani tekintetben a fa-rontó darázsok a tojócsöves 

 hártyásszárnyú rovarok alrendjében a növényevők (Hymenoptera 

 phytophaga) csoportjába tartoznak és a levélevő- darázsok (Tenthre- 

 dinidae) családjával közeli rokonságban állanak s velők együtt azzal 

 a közös jellemvonással birnak, hogy potrohúk töve egész szélessé- 

 gében a mellkassal össze van nó've, tehát sohasem függ vékony 

 nyelén, tomporaik kéttaguak, csápjaik egyenesek és nem térdesek, 

 felső szárnyukon lándzsaalakú sejt van ; álczáik pedig lábakkal 

 birnak és bélcsövük alfelnyílásban végződik. 



A kifejlődött darázsok a júniustól augusztusig tartó időszak- 

 ban jelennek meg és párosodás után a nőstény azonnal ivadékai 

 elhelyezéséről kezd gondoskodni. Legelőször is alkalmas fát választ 

 ki, mely több éven át fejlődő álczáinak eledelt szolgáltat ; azután 

 meglehetős erőkifejtés között a fába szúrja a két védő hüvely 

 közöl elővont hegyes tojócsövét, és azon keresztül minden ilyen 

 szúrásba egy, ritka esetben két petét csúsztat. Ez erős munkában 

 utolsó petéi lerakásakor már annyira kimerül, hogy tojc' csövét már 

 a fából kihúzni se bírja, ezért sokszor lehet találni a fatörzsön így 

 elpusztult nőstényeket. 



A nőstény fa-rontó darázs igazi anyai gondoskodással igyekszik 

 alkalmas tanyát kiválasztani jövendőbeli nemzedéke számára. Egész- 

 séges, jó erőben levő fába csupán szükség esetén tojja petéit, 

 jóformán csakis akkor, ha csupán magánosan álló egyes fát találhat. 

 Ha azonban terjedelmes fenyvesben van, a hol kedvére válogathat, 

 szivesebben választja a beteges fatörzseket vagy a nemrégiben ledön- 

 tötteket. Mihelyt egy megsértett fenyőt talál, melyet valaki fejszével 

 megvagdalt, vagy a vadállatok megsértették, vagy akár csak a vihar 

 szakította le valamelyik ágát, a sebhely közelében azonnal tojik 

 néhány petét A teljesen egészséges fákat azért kerüli, mert ezek 

 dús nedvű belsejében az álczák nem találnak eléggé alkalmas 

 otthonra. 



Néhány nap múlva kikel a fába rejtett pete és a kikelő kis 

 álcza azonnal a fa_rágásához lát. A kirágott alagutak az álcza nö- 

 vekedő nagyságához képest folyvást szélesednek, de nem haladnak 

 bizonyos szabályos irányban, hanem kigyózó vonalban, mely télre 

 kissé a fatörzs belseje felé, a melegebb évszakokban pedig a kéreg 

 felé közeledik. A gyakorlott erdész szeme azonban a szabálytalan 



