gyökerein élnek ugyan, de sem azokba belefiiródva, sem valami- 

 képen rá erősítve nincsenek, a t'orgaluni utján is aligha h-lnítne, 

 másfelé elhurc./.olni magukkal a nüvéiiyekkcl Kpeii (;/ért iieiii igen 

 tarthatunk attól, hogy országos csai)ássá válhasson a magyarországi 

 szőlőkben. E feltevésünket megerősiti az a körülmény is, hogy nem 

 igen tudott magának tért hódítani az alatt a másfél század alatt 

 Feni, a mely idő alatt e bogár már nagyban szerepelt. 



Dél-Magyarországban azonban, a meddig e bogárfajnak tenyé- 

 szési köre terjed, reá nézve kedvező viszonyok között könnyen 

 válhatik kártékonynyá. Langenfeld község szőlősgazdáinak már is 

 van elég okuk a panaszra e kártékony rovar ellen, mely szőlőiket 

 valószinííleg az elpusztult Kruglicza szőlőinek sorsára juttatja, hacsak 

 ellene valamely alkalmas védekezésmódot vagy irtószert nem lesz 

 lehetséges alkalmazni. Ezt azonban csakis akkor remélhetjük, ha 

 alaposan ismerni fogjuk e rovar életmódját és szaporodási viszonyait. 

 Addig pedig nem ajánlhatunk e szőlőpusztító ellen más védekezési 

 módot, mint maguknak a kifejlődött bogaraknak összegyűjtését 

 a fentebb említett háló vagy mesterséges gyülőhelyek segélyével. 



Wénif János. 



A magyarországi fa-rontó darázsok. 



I. 



A termetes fa-rontó darázsok (Siricidae) jobbára a fenyvesek 

 lakói és méltó társai ezek rongálásában a bogaraknak, a melyek 

 közöl a legtöbb fa-furkáló rovar kerül ki. Tekintélyes nagyságuk 

 maga elég volna arra, hogy feltűnővé tegye őke% ha ügyetlen 

 repülésük hangos zummogásával nem költenék is fel az emberek 

 figyelmét. Még feltűnőbbé teszi őket a nőstény potroha végéből 

 kiálló tüjócső, melylyel eléggé meg tudják ijeszteni azokat, a kik ezt 

 a darázs lulánkjának nézik, s épen ezért nem is csoda, ha hajda- 

 nában azt hitték róla, hogy ennek a szúrásával az embert is meg- 

 tudja ölni ez a darázs, melyet a közönséges lódarázsnál veszedel- 

 mesebbnek tartottak. 



Azóta eloszlott ugyan ez a gyanú, mert kiderült, hogy ez nem 

 fulánk és vele az embert megsérteni nem képes, de mégsem állanak 

 jó hírben, mert egyúttal az is kitűnt, hogy veszedelmes farougálók 

 és íurkálásaikkal kárt tesznek a fákban, amelyekben álczáik darázszsá 

 szoktak kifejlődni. Legtöbbet szenvednek tőlük a fenyőfafélék, kü- 

 lönösen a lucz- és jegenyefenyő (Pinus picea és exeelsa), melyekben 



