ember közeledtére azonnal a földre vetik magukat és minthogy 

 csalódásig hasonlítanak a száraz föld színéhez, nagyobb részük 

 könnyen kikerülheti ligyelmünket. 



A múlt tavaszszal észrevettem, hogy a bogarak nappalra ki- 

 váló előszeretettel húzódnak az oly göröngyök alá, a melyek fák 

 árnyékában feküsznek. Ezért azt a tanácsot adtam a szőlősgaz- 

 dáknak, hogy helylyel- közzel lombos faágakat szúrjanak le a szőlő- 

 sorokba és ezek tövéhez nagyobb darab száraz göröngyöket helyez- 

 zenek el ; ily módon mesterségesen készült gyülekező helyekre 

 csaljuk őket. A kísérlet várakozáson felül jól sikerült, mert reggelre 

 ezerszámra menő Otiorrhynchus 2Jopuleti gyűlt egy-egy ilyen göröngy- 

 halom alá, a honnan könnyű szerrel összegyűjthetők és megsemmi- 

 síthetők voltak. A bogarak nagy számát és egyúttal e gyűjtési mód 

 czélszerüségét jellemzi az a tény, hogy egy vinczellér a feleségével 

 együtt két és fél óra alatt ily módon 5 liternyit volt képes össze- 

 gyűjteni a középszerű borsószem nagyságát meg nem igen haladó 

 rovarokból. Az összeszedett bogarakat aztán a baromfiak jóizű 

 csemege gyanánt fí^gyasztották el. 



Mig azonban a langenfeldi szőlősgazdáknak már ugyancsak 

 meggyűlt a bajuk a hajdani Krugliczáról örökségül reájuk maradt 

 kártékony bogárral, a közelebb és távolabb lakó szőlőbirtokosokat 

 is gondolkodóba ejtheti az a kérdés, hogy vájjon megmarad-e ez 

 a kártékony bogár mostani lakóhelye állandó csapásának vagy tovább 

 tei'jedhet a távolabbi községek szőlőibe is, egyáltalában pedig, hogy 

 vájjon nem félhetünk- e attól, hogy idővel az egész magyarországi 

 szőlőtermelésnek állandó csapása válik belőle? 



Azt hisszük, hogy nem. És ezt a következtetésünket a bogár 

 életmódjára és csekély terjeszkedési képességére alapítjuk. 



Szerencsére az Otiorrhynchus popukti nem kizárólagos élősdije 

 a szőlőtőnek, hanem többféle növényt is eszik, ennélfogva nem 

 kényszeríti őt a faj fenntartási törekvés természetes törvénye arra, 

 hogy lehetőleg kiterjessze tenyészési körét mindenüvé, a hol egyedüli 

 tápláló növénye tenyészik. Épen azért a szőlőben való kártékonysága 

 is csak esetlegesnek tekinthető. Az Otiorrhynchus populeti ugyanis 

 Dél-Magyarországon mint eredeti hazájában tenyészik és a mennyire 

 a bogarat tápláló, kivált pedig az ivadékaik felnevelkedésére alkalmas 

 növények bősége engedi, el is szaporodik. Szaporaságának azonban 

 mindig határt vetettek a táplálékul szolgáló növények, mert ha a 

 bogarak nagyon elszaporodtak és tápláló növényeiket igen meg- 

 kevesbítették, maguknak a bogaraknak is számban meg kellett apadni 



