56 



A szűznemzés (Parthenogenesis). 



Minden élő lény élete kisebb-nagyobb határok közé van szo- 

 rítva, melyeken — ha akarna is — túl nem terjedhet. A szervek 

 szabályszerű felbomlása azonban az úgynevezett természetes halált 

 nem szabja meg, mert az állatok legnagyobb része a folytonos 

 létért való küzdelemben kidől, elvérzik, hogy más állatoknak adjanak 

 helyet és így közőlük kevesen érik el a természetes halált. De hogy 

 a természet háztartásában a rend végképen fel ne bomoljék, és 

 hogy a szerves élet belőle végképen ki ne vesszen, maga a természet 

 gondoskodik a fajok fennmaradásáról és ezen igen nevezetes, legfőbb 

 czélját azáltal éri el, hogy a szerves lényeknek főfeladatává tette, 

 miszerint, ha bizonyos érettségi kort elérnek, magukhoz közvetlen 

 vagy közvetve hasonló egyéneket hozzanak létre. 



Egy pillantás a rovarok változatos világába azonnal meggyőz 

 azon óriási létért való küzdelemről, a mely egyes tagjai közt 

 van. Nincs állatország, hol a faj fenntartási harcz oly heves, oly 

 elkeseredett lenne, mint a rovaroknál. Körülbelől egy millió fajban 

 vannak a sarkvidékektől egészen az egyenlítőig elterjedve és mind- 

 egyik faj minden lehető és tőle kitelhető módon iparkodik saját 

 faját biztosítani. E téren a legmegragadóbb képekkel találkozunk. 

 Majd merészen síkra szálló harczosokat látunk, majd furfangos, 

 alattomos politikusokra bukkanunk, majd pedig leggyöngébb bánás- 

 mód, határtalan gondoskodás s elővigyázat tárul vizsgáló szemeink 

 elé. Erre a rovarokat valóban a szükség kényszeríti, mert rengeteg 

 az ellenséges lények száma, melyek szaporodásuknak gátat ipar- 

 kodnak vetni. Ezer és ezer állat kizárólag rovarokkal táplálkozik, 

 sőt még számtalan rovar is ragadozó és így nem lehet csodálkozni, 

 hogy náluk az útonállás, rablás, gyilkolás, vérengzés nem napi, 

 hanem »percznyi« renden vannak. Ily körülmények közt a rovarok 

 változó seregeiben igen könnyen hézag állana be, s már régen le- 

 tűntek volna az örökké tartó végnélküli küzdőtérről, ha a természet 

 őket mindenféle védő eszközökkel s oly módokkal fel nem ruházta 

 volna, melyekkel saját fajuk fenntartását némiképen biztosíthatják. 

 Számos petét képesei^ rakni vagy némelyek évenként nem egy, 

 hanem még több nemzedékben is képes felnevelkedni. Sőt igen sok 

 rovar nősténye minden előre ment termékenyítés nélkül, tehát szííz 

 állapotban képes oly petéket létrehozni, melyekből életképes nem- 

 zedék fejlődik és ezt a szaporodási módot nevezik szűznem- 

 zésnek vagyis Parthenogenesisnek. 



