95 



mandibulák csak embryonalis állapotban ismerhetők fel és később 

 eltűnnek. Igya Balfoiir és a vele egy párton levők nézete téve- 

 désen alapult, mert azok az aránylag nagy, tollkésformán becsap- 

 ható és kinyitható karomizzel ellátott, rágóhoz hasonló végtagok 

 csakugyan a pókoknak csápjai. Közvetetlenül a homlok alsó széle 

 alatt vannak beizesülve és többnyire függőlegesen lefelé állnak és 

 eltakarják a mögöttük fekvő szájrészeket. Izeltségük csak az által 

 nyer kifejezést, hogy két izülékből állanak, egy nagyobb, többnyire 

 vaskos kúpalakú, felső oldalon domború és alól laposabb alapizü- 

 lékből és a vele mozgékonyan izesülő és becsapható karomizből. 

 Mindkét íz belsejében végig vonul a méregmirigy kivezető csator- 

 nája, mely a karomíz hegye mellett a külső oldalon korsószerű 

 kiöblösödés után nyilik. A két csáp töve között kis pálczaidomú 

 tengely fekszik, mely körül a csápok szétterpeszthetők vagy össze- 

 hajthatok ; e tengely a csápokkal együtt mozog, mikor a pók azokat 

 fel vagy behúzza. A csápok izmai egész másképen vannak kifejlődve, 

 mint a többi végtagokéi, és világosan mutatják, hogy a rágásra 

 nem használhatók, mert azok az izmok vannak leginkább kifejlődve, 

 melyek a csápokat behúzzák az állkapcsok felé. Legfontosabb boncz- 

 tani érvül szolgál azonban csápvoltuk mellett az, hogy idegeiket a 

 garatfeletti idegduczból {ganglion stipra-oesaphagetim) nyerik, vala- 

 mint az is, hogy a felső ajak alattuk fekszik. 



A pókok második pár végtagját a rágok (mandibulae) képeznék, 

 de ezeket csak az embryónál lehet felismerni, később pedig apró du- 

 dorokká fejlődnek vissza, melyek egymással s részben a felső ajakkal 

 vannak összenőve. Azért is kerülték ki a tanulmányozók figyelmét. 



A pókok felső ajkát, mely egy kis lemezke, nem igen 

 könnyű észrevenni, mert rendesen hosszú szőrök takarják el, épúgy 

 mint az elsatnyult rágok dudorodásait is; rendesen nyelvecskének 

 nevezték e dudorokat a felső ajakkal együtt véve. Ezek alatt van 

 a szájnyílás két oldalán a harmadik pár végtag, az állkapcsok 

 {maxillaé), melyeknek belső szélén rendesen a szájnyílás felé vezető 

 két szőrkefe, alsó szabad szólón pedig néha fürész van. Az állkap- 

 csok sem használhatók rágásra, mint az izmaikról látható és meg- 

 figyelésből is tudom. Az állkapcsok viselik a tapogatókat [paliyi 

 maxillares), melyek igen hasonlók a járólábakhoz, habár rendesen 

 sokkal kisebbek. Maguk a maxillalemezek többnyire lapátalakúak, 

 a belső sík felülettel a csápok felé fordulnak ; egy-egy izületet 

 képeznek az úgynevezett »alsó ajakkal«, melynek két oldalán, ille- 

 tőleg fölötte vannak elhelyezve. 



