226 



említett rovarokkal. Ezen észlelet alapján elmentem más szőlőkbe, 

 valamint szántóföldekre keresni, mivel sokaktól hallottam, hogy a 

 nagy szárazság folytán a bab kivész, s a hol csak reá találtam e 

 rovarokra, vagyis a hol csak láttam a növény sárgulását, mindenhol 

 felleltem a rovart egész tömve a gyökérzeten. A bab szórványosan 

 vau ültetve, de azért mintegy 20—25 holdat kitenne legkevesebb 

 az elpusztult babnak együvé vonása, minthogy itteni szokás szerint 

 a babot kukoricza közé és szőlő sorok közé ültetik. « 



Ez volna tehát e szerint a második, eddig megfigyelt eset, 

 hogy a Tychea Phaseoli valóban kártékonyán lépett fel. Sajnálom, 

 hogy a dolgot a helyszinén meg nem vizsgálhattam és végére nem 

 járhattam, hogy mennyi része volt a bab elsilányitásában a gyö- 

 kértetünek, mennyi az ez idei rendkívüli szárazságnak. 



Minden esetre kissé túlzottnak tartom azonban azt az aggo- 

 dalmat, hogy ez a gyökértetű valaha olyan veszedelmes ellenségévé 

 válhatnék akár a babnak, akár a burgonyának, mint a minő vég- 

 zetes a szőllőre nézve a phylloxera. A bab és a burgonya nem 

 évelő, hanem egynyári növények, melyek minden tavaszszal újra 

 veteményeztetnek ; a rovar 3k tehát nem szaporodhatnak gyöke- 

 reiken nemzedékek hosszú során át háborítatlanul. Ez oknál fogva 

 az okszerű vetésforgás mindig a legjobb biztosíték lesz arra 

 nézve,' hogy a Tychea Phaseoli túlságosan el ne szaporodjék, és 

 hogy esetleg kártételei a kellő határok közé szoríttassanak. 



Dr. Horváth Géza. 



Rovarkárok Borsodmegyében 1886-ban. — Borsodmegye felső 

 részén a gazda ez idén nem igen panaszkodhatott a rovarkárok 

 miatt ; drótféreg és cserebogárpajor igen kevés kárt okoztak s alig 

 érdemelnek említést. 



Tavaszszal a gabona- futrinka {Zabrus gibbus iabr.) álczái 

 okoztak itt-ott észrevehetőbb kárt, kivált az őszi búza vetésekben ; 

 de nem annyira, hogy különös panaszra adtak volna okot, bár egye- 

 seknek, lazább talajban^^s rétek mellett lévő vetéseit 'A -4 hold- 

 nyi területen is elpusztították. A kifejlett rovar, alkalmasint a június 

 közepéig tartó nagy szárazság miatt, csak akkor bújt ki a földből, 

 mikor az őszi legnagyobb részt már le volt aratva s így a sze- 

 mekben is alig esett kár. 



Nagyobb pusztítással fenyegetett a zabon élő levéltetü (To- 

 xoptera grammum Rond.), mely a nagy szárazságban rendkívül 

 elszaporodott s már azt véltük, hogy zabvetésünknek 15— 25" o- a 



