21 
for er bleven vildledet i Opfattelsen af Arterne; men det Samme 
gjælder efter min Mening ogsaa om Tudserne. 1 Linnés korte 
Beskrivelse af hans nye svenske Tudseform, Rana rubeta, synes 
mig næsten hvert Udtryk at have havt det Uheld at blive ufor- 
staaet,- eller ialfald mindre rigtig forstaaet. — Dette har jo vist- 
nok for en stor Del havt sin Grund deri, at Linnés Efterfålgere, 
om de end have citeret den oprindelige Kilde, dog neppe have 
&st umiddelbart af denne. 
Da jeg i det Foregaaende har benyttet Linnés Udtryk om 
Foden hos hans Rana rubeta som et Hjælpemiddel til at bestemme, 
hvorledes hans Udsagn om Fodformen hos hans Rana temporaria 
naturligst maatte være at forstaae, og da jeg i denne Sammen- 
stilling er gaaet ud fra, atl.innés Rana rubeta ikke er, som det 
af Nilsson og næsten alle Andre er bleven fremsat, Ungen af 
Bufo vulgaris eller vor almindelige Skruptudse, men derimod 
Ungen af den Tudse, der nu almindeligt betegnes som Bufo ca- 
lamita Laur., paahviler der mig selvfålgelig en Forpligtelse til at 
gjåre Rede for de Grunde, som have ledet mig til at afvige fra 
saa godt som alle Andres Anskuelse om denne linnéiske Art, Mine 
Grunde ere disse: 
De Tudser, som Linné 4758 i Xde "Udgave af sin Systema 
nåturæ første Gang tillagde Arts-Navnet: Rana rubeta, idet han 
samtidigen deri opfårte en kort Diagnose for Arten, havde han 
iagttaget paa en Reise i Wermeland 4746, altsaa tolv Aar 
iforveien, men han havde temmelig udførlig omtalt dem i den paa 
Reisen holdte Dagbog, som udkom Aaret efter Reisen”). Under 
Ade August 1746, medens Linné opholdt sig ved Pårsberg, findes ” 
nemlig her S. 261—62 fålgende Iagttagelse og Beskrivelse: 
Rana manibus tetradactylis fissis, plantis pentadactylis subpalmatis, eller 
et slags små Skogspadd or, som ei woro stårre ån Gråshoppor, hoppade 
på wågen, dår skogen på åmse sider war håg og skogrik, och altså sta- | 
+)-Carl Linnæi. Wåstgota-Resa, forråttad år 1746. Stockholm 1747, 
