23 
Omtaler (It.. Wgoth. 264 og System. Nat. VI. p. 37 no. 5) og 
»habitat in Europa?%. 
I: den nye Udgave af Fauna Svecica (Fn. Svec. editio altera 
1761) no. 276 anfåres Arten med samme Navn og. med samme 
Diagnose, samt med samme Henvisning til It. W:goth. 261, men 
med Tjlféielse af en ny svensk Forekomst foruden. den tidligere, 
nemlig Drotningholmshave (,habitat in Wermelandia; in horto 
Drotningholmensi post pluvias freqvens). 
I System. Natur, ed. XII, (4766) gen. 120, sp. 4 gjentages Artsnavn 
og Diagnose med Henvisning til hin sidste Omtale i Fauna Sve- 
cica og de forrige i X. Udg. af Syst, Natur. og Westgåthareisen 
(,lt. wgoth. 261), men med den Ændring og Tilféielse i habitat, 
at det nu hedder: ,,habitat in Europa, frequens post imbres, unde 
Rana cælitus dimissa Rondeletio; Pullo Bufonis similis%). 
Linnés Opfattelse af denne sin Art har altsaa til alle Tider 
været den samme; at hans iagttagne Individer hayde stor Lighed 
med smaa Skruptudser eller Skruptudseunger, begyndte han (1747) 
og sluttede (1766) han med; denne Lighed var han sig altsaa 
stedse bevidst, men desuagtet betragtede han dem stedse som en 
egen Art, og der kan fålgelig ikke let blive Tale derom, at Linné 
kun skulde have havt Skruptudseunger for sig i disses almindelige 
Form. Den Omstændighed, at han i al den lange Tid af 20 Aar kun 
kunde anføre to Forekomststeder for, R. rubeta i Sverrige, tyder 
da ogsaa bestemt nok hen paa dette. Forskjellen har oven- 
ikjåbet været temmelig stor i Linnés egne Gine, hvad hans 
hele Udtryksmaade paa flere Steder råber, og allerede deraf ledes 
man til den Forvisning, at Linné maa have ment at give noget 
særlig betegnende i de faa Ord, som den latinske Diagnose inde- 
holder og ved hvilke han igjennem en saa lang Række af Aar 
antog, at hans Rana rubeta altid skulde kunne "gjenkjendes. 
Dette troer jeg ogsaa, at-man ved en rolig Dråftelse vil finde 
fuldkommen bekræftet. 
