24 
Foruden Skruptudsen (Rana bufo Linn. — Bufo vulgaris 
Laur.) har man nemlig i Sverige, ligesom hos os, to andre Tudse- 
arter, der staae denne mere eller mindre nær; den ene af dem 
i det Ydre 'og Farven endog saa nær, at den af mange Natur- 
forskere blev betragtet som en blot Farvevarietet, særlig udmærket 
ved en fin, lysgul eller svovlgul Stribe nedad Ryggen, nemlig 
vor saakaldte ,Strandtudse% (Bufo calamita Laur.); den anden 
har en saa idinefaldende Farvetegning, nemlig paa Ryggen kan- 
tede, store, grånlige Pletter paa en lysere Grund (Bufo variabilis 
Pallas, B. viridis Laur.).… Begge have Baglemmerne noget kortere i 
Forhold og Bagkroppen mere but og afrundet bagtil, . og dette 
gjælder især. om B. calamita, hvis Bagende synes ligesom afskaa- 
ret paatvers, et Forhold, der noksom fremhæves hos alle. For- 
fattere, der have skjænket den noget stårre Opmærksomhed, og 
som staaer utvivlsomt i nåie Forbindelse med dens Lemmers Ud- 
"dannelse og dens Bevægelse. Denne sidste er nemlig ikke 
den kravlende og vraltende som Skruptudsens, men er hurtig 
og næsten låbende (,murium instar currit, etsi saltare utcumque 
possitf: Laurenti Syn. Rept. 1768 p. 124); Dyret klattrer frem- 
deles ret godt påå stærkt skraanende eller lodrette Vægge, og det fin- 
des ofte i Gruber, Kuler, påa Mure og lignende Steder klavret flere 
Fod tilveirs. Klattringen begunstiges ved de haarde, næsten horn- 
haarde Taaspidser — de andre Arter have kun blådere Hud paa 
disse —, men underståttes maaske tillige ved et bagerste Afsnit. af 
Bugens Hud, der er udstyret med stårre og regelmæssig stillede, 
hvidfarvede Vorter, hvilket Partie af Bughuden den synes i denne 
Stilling at trykke imod den lodrette Flade”). — De to andre Arter 
have derimod Bughuden af mere ensartet Karakter i hele dens 
Udstrækning, om der end ér Spor, især hos B. variabilis, af 
samme Tvedeling. Da nu den ligesom tverskaarne Agterdel og den 
med stårre hvide Vorter besatte Hud under Bagbugen eller Gum- 
F) Denne Klattreevne er først iagtlaget af Roesel (Historia. Ranarum 
S. 110), senere” bekræftet af Andre, f. Ex. i Dum éril og Bibrons 
Erpétologie générale VIII p- 91 og 686; selv har jeg oftere seet den. 
