173 
ledes svarer, for at nævne nogle Exempler, Juglans nigra til Miocen=- 
tidens J. nuæ tauriensis, Carya alba til C. ventricosa, Pterocarya cau- 
casica til P. denticulata og Engelhardtia serrata til E. macroptera Y). 
Ved de Forandringer, som ere foregaaede med Planteverdenen 
ved dens Overgang fra Tertiærtiden til Nutiden, have Juglandeerne 
efterhaanden trukket sig bort fra Europa og spredt sig, dels og 
fornemmelig mod Vest, til Amerika, dels mod Øst, til Asien. 
Den" afvigende Optræden af en til en asiatisk Typus hårende 
Valnådslægt (Øreamunoa) i Centralamerika synes saaledes at finde 
sin Forklaring derved, at baade Amerika og Asien have faaet 
Stamarterne til Nutidens Former fra den samme fælles Kilde, 
Europa, som jo dengang utvivlsomt har staaet i landfast For- 
bindelse med Amerika. 
Forklaring af Tab. I og Il. 
Tab. I. É 
Pterocarya caucasica. 
Fig. 1B--Bt Aarsskud ; a,a,a Hanrakler; & den åverste Del af Hunraklen; 
ns 
c Grændsen mellem sidste og næstsidste Aarsskud; d Knoppe 
Stilk. 
—. 2. "Spirende Plante. 
dre bes paa et egn Trin; Kimbladene i Begreb med 
ere 
| 
> 
f Frø 
— Å ms rneeee seet fra Sid stil SE torret; a Dækblad;'& Forblad. 
Hunblomsten paa så tidligt Udviklingstrin; &, a Forblade; & Blom- 
sterdække; c det første Anlæg til de to Ar, som sees skinne gjen- 
| 
nem Blomsterdækket 
Hanblonmst seet fra Siden, tiende a Dækblad; & Blomsterdækkets 
— 6. 
forreste Blad; c to stårre serene .d rudimentær Ståvvei; 
t af Blomsterdækkets to bageste 
— 7 anbl tens rudimentære Ståyvei arm 
— Blomsterbærende Aarsskud, som det viser ig i Begyndelsen af 
Juni; a,a,a Hanrakler; & endestillet Hunra 
— 9. Den åverste Del af Aarsskuddet Fig. 14 kære Her 
> Tr: sees de 
0 e Bladanlæg; a det mindste af ler & Dækblad; et 
andet sees foran; c den meget unge Hunrakle. 
+) Unger: Geologie der europ. Waldbåume S. 49. 
id 
