264 
herom. … låvrigt hør man ogsaa andetsteds iagttaget lignende 
Forandringer i Blåddyrfaunaen!). 
HI. Paa flere Steder har man i Kalktuffen fundet Spor af 
Mennesket: Hovedskaller?), Steenredskaber og Brudstykker af 
Askeurner?), romérske Oldsager”). Jeg har intet Saadant fundet 
i vor Kalktuf; men dette kan jo være tilfældigt, og jeg omtaler 
det netop her, for at henlede Andres Opmærksomhed paa denne 
Slags Fund. 
IV. Saavidt jeg .veed,. bruges Kalktuffen hos os nu kun 
som Mergel og til Kalkbrænding. Men mange. andre. Steder, 
saaledes i Tydskland, er den en yndet Bygningssteen; og at 
den her i tidligere Tid har været benyttet paa denne Maade, og 
det i stor Maalestok, det har Undersågelsen af. mange gamle 
Kirker viist, Man har nu spurgt: Hvor have Bygmestrene hentet 
al denne Kalktuf? 
Besvarelsen af dette Spørgsmaal har sine eiendommelige 
Vanskeligheder,  Kalktuffen kan nemlig i de forskjellige Lag af 
samme Dannelse være saa forskjellig i Udseende og Struktur, at 
man, hvis man i et Museum fandt en Række af Kalktufstykker 
1) See f. Ex. Klein, .Conchylien der Susswasserkalkformationen Wirt- 
tembergs i Wiurttemb. naturwiss. Jahreshefte, HM, 1846, S: 60—116. 
See især 8317115 Bornemann, tuber die Diluvial- u. Alluvialbu- 
?) v. Schlotheim, der Kalktuff als Glied a. igen Gebirgs- 
formazien i Leonhards Minerål. Taschenbuch, 1818, 345. See 
S. 328 £. Smil. Schlotheims Petrefactenkunde, sen 1820, S. 3—4, 
— B.Cotta, Geogn. Saren der ren v. Tharand (Geogn. Wan- 
derungen 1), Dresden u. Lpz. 1836, S: 104. — Schmid, iber einen 
Menschen-Schådel aus dem "græs: von Greussen in Thuiringen 
i Zeitschr. d. deutschen geolog. Gesellsch. XIX, 1867, AR $ 
”) Bunsen u. Hausmann, Uber das Melrueeug menschlicher Kunst- 
producete in den Kalktufflagern der Gegend von Gåttingen i Studien 
des Gåttingisehen Vereins emieniuie d Freunde, VII, 1 Heft, 1856, 
S. 96—110. 
") L. v. Vukotinovie, Geogn. Skizze vom Warasdiner Teplitz in Croa- 
tien i Jahrb, d. k. k. geolog. Reichsanstalt, lil, 1852, Ny. 4, 8. 13—16: 
