126 
disse Spørgsmaal. Hvis disse Linier kunde give Stødet til, at der 
nu blev gjort Forsøg paa at indhente det forsømte, saa har jeg 
opnaaet, hvad jeg ønskede. 
Vi have her i Landet alle Betingelser for at kunne fuldføre 
disse Undersøgelser. Frøer have vi nok af. Kulde have vi ogsaa 
nok af. 
Hvorfor saa vente længere? 
Ås 
Frøernes Egentemperatur om Vinteren og deres 
Modstandsevne mod Kulden. 
I alle mig bekjendte Undersøgelser angives der med stor En- 
stemmighed, åt Frøerne ere i Besiddelse af en Egentemperatur, 
der hæver sig noget (7229) over det omgivende Mediums Varme- 
grad. De fleste Iagttagelser ere imidlertid gjorte ved Sommertid, 
og vi maa derfor optage disse Angivelser med en vis Varsomhed 
og vel vogte os for uden videre at betragte det herved indvundne 
Resultat som gjældende ogsaa for Frøernes Vinterliv. Hvad der 
kan finde Sted hos en Frø om Sommeren, altsaa paa en Tid, hvor 
alle Dyrets Livsfunktioner ere paa deres Højdepunkt, det behøver 
ingenlunde ogsaa at finde Sted om Vinteren, hvor Tiden tilbringes 
i en uvirksom ,,Dvale"tilstand. En flygtig Sammenligning mellem 
en ,,Sommerfrø” og en ,.Vinterfrø" vil let kunne belære os om, 
at medens der ikke er noget overraskende i, at det livlige Dyr 
med de klare Øjne kan udvikle den Energi, der kræves for at 
holde dets indre Temperatur nogle Grader over det omgivende 
Vands, saa maa vi dog være meget forsigtige med derfra at ville . DN 
slutte, at det dorske, næsten lammede Dyr med de halvt brustne 
Øjne ogsaa skulde være i Stand hertil. Rent a priori kunde man 
snarere fristes til at tro, at ,,Vinterfrøen”, hvis Livsytringer i alle 
andre Henseender ere reducerede til et Minimum, ogsaa i denne 
Henseende havde indstillet sin Virksomhed og nøjedes med den 
samme Temperatur som det omgivende Vand. 
