150 
geharscht und es umgab dann das absolut regungslose Herz eine 
Eisrinde" (Zur Biologie der Amphibien. Zool. Anzeiger 1892. S. 20). 
Det forekommer mig, at man uden at overdrive godt kunde kalde 
en saadan Frø for virkelig ,,haard"frossen; men Knauthe vægrer 
sig, som sagt, ved at bruge dette Udtryk. Der er imidlertid ingen 
Grund til at strides med ham derom, da det hele kun vilde være 
en Strid om Ord, eftersom det dog faktisk staar fast, at Knauthe 
ved en Temperatur af 0,9? har haft sine Frøer i en 
Tilstand af Stivfrossenhed, der nøje svarer til den, 
jeg har set hos mine Frøer ved samme Temperatur. 
Nu skriver han endvidere: ,,Es sei ferner noch ganz besonders 
bemerkt, dass såmmtliche Amphibien sich nur relativ kurze Zeit 
in gefrorenem Zustande befunden hatten und håufig genug kåm es 
vor, dass von einer Partei, die fånf Minuten linger der Kålte ex- 
poniert gewesen war, kein Stick mehr ein Lebenszeichen von sich 
gab."  Altsaa: Efterat have været nede paa en indre Temperatur 
af + 0,92 kunde; Frøerne: leve op igjen; udsattes de længere for 
Kulden, døde de. Med andre Ord: Naar Frøernes indre Tem- 
peratur sank under 1”, kunde de ikke leve op igjen. 
Jeg kan saaledes ikke se andet, end at der er den bedste 
Overensstemmelse mellem Knauthes og mit Resultat, og at det 
fremgaar af dem begge, at en indre Temperatur af -— 12 €. 
ikke er absolut dræbende for Frøerne, men at vi dog 
her ere meget nær ved den yderste Grænse, hvortil 
Afkølingen kan gaa uden Livsfare for Dyrené!). 
Naar nu Preyer har kunnet faa Frøer, hvis indre Tem- 
peratur har været nede paa — 2,59, levende igjen, saå ligger For- 
klaringen maaske deri, at han kan have benyttet en anden, mere 
1) I mine Forsøg udsattes Frøerne kun i c. 10 Minuter for denne Tem- 
peratur. 
er et fuldstændig aabent Spørgsmaal. Naar Kochs (Kann 
die Continuitåt der Lebe ånge zeitwe i 
werden». Biol. Centralbl. 1890). slet ikke kan faa sine frosne. Frøer 
"levende igjen, er Grunden == vistnok den, at han har frosset dem 
for længe 
