170 
sorte; påa yderste Styrerpar er den gule Farve blegere og gaar 
bagtil over i næsten rent hvidt; paa alle Styrefjer er det mørke 
Parti, set fra Undersiden, mat graasort; Skafterne sorte, paa Under- 
siden brune; alle undtagen Midterparret have hvidlige Kanter paa 
Yderfanen paa det Sted, hvor den gule Farve afløses af .den sorte, 
saa at de sete fra Siden ere gule ved Roden, dernæst hvidlige, i 
Spidsen sorte. — Kinder og Ørefjer askebrune, Hagen svagt oliven- 
gul. Strube, Halssider, Bryst og Siderne af Kroppen mat brunlige, 
meget lysere end Ryggen og med Iblanding af en gul Farvetone, 
navnlig paa Brystet. Bugen hvidlig, underste Haledækfjer, underste 
Vingedækfjer og Armhulens Fjer blegt gule. -— Næbet hos den 
levende Fugl bleggult, lidt mørkere i Spidsen, Fødderne kødfarvede, 
Iris meget mørkt brun. — Maalene”) ere følgende: 
Lærigde' (af den friske Fugl EL FEER mn Fag mer 
Næb fra Påniden ; Ale so T. adesrog ls 2 É 
rar Nun ES 1855- y 
— Brede over Næseborene 8 0 2 7,5 - E 
+ Højde over. Næseborene 0; - | 
Er ere 
ER 50 - 
Tars (paa Forsiden, til Roden af 3dje Taa) . .. 16,5 - 
Mollemtak nden Klo 0900000 rn sr 14 - 
Indenfor det japanske Øriges Grænser er Ligurinus sinicus 
kendt fra Jesso, Hondo (Nippon), Kiusiu og Tsusima (i Koreastrædet); 
den er funden ynglende paa flere Steder, holder sig om Sommeren 
til Skove og Plantager, om Vinteren i store Flokke paa aabent 
Land. Derimod er Arten ukendt fra Kurilerne, Sikoko og Liukiu- 
øerne, medens Boninøernes Svenske er opstillet som en egen Art. 
Paa Korea er det en almindelig Standfugl. I det egentlige 
China er denne Fugl kendt fra Peking (c. 40? n. Br.) til Canton 
og Macao (c. 221/69 n. Br.), altsåa lidt indenfor Grænsen af det 
tropiske Bælte, det sydligste Punkt, paa hvilket Arten er truffen. 
Jyf. Temminek & Schlegel"), Radde'), Whitely?), Sharpe?>), See- 
bohm2$), Taczanowski 27). : 
