52 
Plade, besatte med smaa Keørkpustler, der senere flyde sammen 
og danne stårre Korkpartier; de opstaa ved Deling af de under 
Epidermis liggende Lag, sædvanligvis er det forste, men hyppig 
tillige andet og (senere) endnu dybere liggende.  Cellefålgen 
har det ikke været mig mulig at afgåre, da der heri aabenbart 
hersker en stor Uorden. 
Inden jeg nu afslutter Dikotyledonerne, skal jeg blot omtale 
to Slægter, hvoraf den fårste'er 
Euphorbia 
[splendens og Brunoni]. 
Mange Arter af Euphorbia ere som bekendt forsynede med 
Torne; dette gælder navnlig om flere kakluslignende, bladlåse 
Former, men ogsaa visse bladbærende ere vel bevæbnede med 
lange, spidse Torne, der saa vel her som hos de andre sidde 
parvis ved Bladets Basis, én paa hver Side. Deres Udvikling 
har jeg ikke forfulgt, men Delbrouck?) angiver, at de ere 
Akselblade, hvorpaa jo ogsaa deres Stilling tyder. 
Et Tværsnit af et saadant Akselblad taget af E. splendens eller 
Brunoni viser os, at der igennem dets Midte gaar et svagt Kar- 
bundt, udenom hvilket vi fnde et ringe Parenkymlag, der atter . 
beklædes af et uhyre Korklag indenfor en sammenfalden, neppe 
paaviselig, med et tyndt skorpeagtigt Voxlag overtrukken. Epi- 
dermis. Heraf sé vi altsaa straks, at Korken ikke kan være 
dannet i Epidermis; yngre Stadier have desværre ikke staaet til 
min Raadighed i saa rigt Maal, at jeg har kunnet fålge hele 
hy SURE SRER «Ueber Stacheln u. Dornen», Inauguraldissertation; Bon» 
Balle male: Stedet lyder saaledes 
enfalls muss man die Stien der Euphorbien als echte 
isiltt ansehen, da sie sowohl bei der beblåtterten Æ. splen 
als bei der fleischigen E. trigona als Differenzirungsprodukte der Blatt- 
håcker gleichwerthig mit diesen angelegt werden.» 
sit seneste Arbejde [Hansteins Morphol. Mittheil. II, 4 Heft: 
serne need udtaler han sig overénsstemmende hermed. (Senere 
lføjelse). i 
