186 
vistnok ikke betvivles, at disse ejendommelige Smaaplader ere 
Brudstykker af den Krands af pyramide- eller kegleformige Torne, 
hvormed hver enkelt af den verticillate Hales Led eller Ringe 
ender hos Slægten Schistopleurum, saa at det altsaa er til denne 
Slægt, at Lumds Hoplophorus euphractus bliver at henfåre; og 
denne Slutning, som Undersågelsen af disse Hale-Torne eller 
Hale-Vorter umiddelbart fårer til, bestyrkes middelbart ved den 
Omstændighed, at blandt de i Escrivania- Hulen udgravede 
Pandser-Brudstykker ikke findes nogetsomhelst, som kunde have 
udgjort en Del af et sammenhængende Rår eller Hylster, ligt det, 
hvormed Halen ender hos alle Glyptodonter undtagen netop hos 
" Schistopleurum. 
Tidligere Undersågelser have allerede gjort os bekjendt med 
tre Arter af denne Slægt; men jeg maa anse Lunds « Hoplophorus 
euphractus» eller, som den for Fremtiden bår kaldes, Schistopleu- 
rum euphractum for at være forskjellig fra dem alle. Jeg skal fårst 
sammenligne den med den bedst kjendte af de andre Arter, 
nemlig Schistopleurum typus Nod.1), for hvis Vedkommende jeg 
ikke har været indskrænket til alene at dåmme efter de i Litera- 
turen foreliggende Beskrivelser og Afbildninger, men tillige har 
kunnet holde mig til en fortræffelig, fra Pariser-Museet tilbyttet 
Gibs-Afståbning af Hovedskallen af det der opstillede Skelet- af 
dette Dyr, den selv samme, som Gervais har afbildet ?). 
") Til en Tid, da Burmeister ikkun kjendie Nodots Værk om Schisto- 
rum typus af Anmeldelser i forskjellige Tidsskrifter, beskrev han 
i Iste Bind af «Anales del Mus. publ. de Buenos Aires» (S.75) en 
"Glyptodon spinicaudus». Efter senere at være kommen i Besiddelse 
af det nævnte Værk, erkjendte han, at dette Dyr var det samme som 
det, Nodot havde beskrevet; men da han ikke fandt dennes Arts- 
navn betegnende eller vel valgt, og heller ikke lnpeee var fornåjet 
med det, han selv tidligere havde brugt, gav han nu Dyret et tredje 
Artsnavn og kaldte det «Glyptodon asper». Jeg Silas imidlertid, 
i Overensstemmelse med den almindelig fulgte Regel, at lade det be- 
holde sit ældste Navn. 
) Zoologie et seek générales. Paris, 1867—1869, S. 146, Tab. 
XXXVIN, Fig. 1—2, 
