191 
Fremdeles ståder den korte Nakkeflade (sgquama oss. occip.) 
sammen med Issebenene under en endnu stumpere Vinkel end 
hos Schistopleurum typus; ja Vinkelen er endog saa stump, at 
det ikke er langt fra, at Nakkefladen kunde siges at ligge i Flugt 
med de nævnte Ben. 
Endelig findes der en kjendelig, skjåndt ikke stor Forskjel 
i Underkjæbens Form, som bestaar deri, at Kjæbens opstigende 
Gren ikke er fuldt saa håj som hos Schistopleurum typus. Kjæ- 
bens Højde (maalt som angivet S. 188) forholder sig hos Lunds 
Art til dens Længde som 202 Millim. til 300, medens Forholdet 
hos Schistopleurum typus er som 270 Millim. til 360, og hos hin 
er Håjden netop lig Afstanden mellem Underkjæbens bageste Rand 
og det midterste Afsnit af den tredjeforreste Tand, hvorimod den 
hos den sidstnævnte Art svarer til Afstanden mellem Kjæbens 
Bagrand og den forreste Tand,.!) 
Symphysen mellem de tvende Kjæbegrene naar paa Under- 
kjæben fra Escrivania-Hulen bagtil hen i Linie med Midten af 
den fjerde Tand ; paa Afståbningen er den maaske "ganske lidt 
kortere; men Forskjellen er altfor ringe til at man kan lægge 
videre Vægt paa den. 
1) Sammenligner man Burmeisters enree ig Underkjæben af hans 
"Glyptodon (Schistopleurum) asper» (Anal HEHE. MOR R AN g 
XXV) med Afståbningen ie Underkjæben af pE Lad typus, 
man ikke undgaa at bemærke nogen Forskjel.  Kjæbens nd 
coron.) forreste Rand bugtet paa en lidt anden Maade. At Burmei- 
sters Figurer ere ligesaa nåjagtige som smukke tår man vel antage; 
men selv under denne Forudsætning, er det meget muligt, at de om- 
talte Afvigelser ikke kunne afgive nogen alvorlig Indvending mod 
res ein af Burmeisters Art og den i Pariser-Museet; imidlertid 
bund det dog rigtigt ikke ganske at forbigaa dem nds 
Fa angaar, da er dens Underkjæbe under alle Omstændigheder endnu 
mere fo le llig fra Burmeisters Figurer end fra Afstobningen af 
Pariser-Craniets Underkjæbe. 
