— 204 
Reichert har. derimod af et ham foreliggende Craniefragment 
ment at kunne slutte, at Næsebenene have været rudimentære 
hos Glyptodønterne"). Af det Omrids af Escrivania-Craniet, som 
er givet påa Side 190, ses det med al ønskelig Tydelighed, at 
Næsebenene håre til de største Ben i Hovedskallen og til Eks. 
ere betydeligt stårre end Issebenene; de naa bagtil lidt ud over 
en Linie, som kan tænkes trukken mellem Postorbital-Udvæk- 
sterne, og deres' skælformige Som med Pandebenene danner der 
en stærk, Conveksiteten bagtil vendende Bue. Af Sømmene 
mellem Næsebenene og Overkjæbebenene samt mellem disse og 
Taarebenene er der, som Figuren S.490 viser, kun hist og her 
mere eller mindre tydelige Spor tilbage. Saa meget kan imidler- 
tid ses, at den” faciale Del ” Taarebenet, som ligger udenfor 
og foran Øjehulen er forholdsvis meget mindre end høs de nu- 
levende Bæltedyr, hvad der tår ansees for at være en naturlig 
Følge af den stærke Forkortning af Snude-Partiet, ligesom det 
ogsaa er derved, at det bevirkes, at Overkjæbebenet kun med en 
smal Portion kan skyde sig op mellem Taarebenet og Næsebenet. 
Grændserne for Issebenene og Tindingebenene ere, som det vil 
'ses af den omtalte Figur, de tydeligste af alle, og de vise, at 
Issebenene ere forholdsvis smaa. og mindre end Tindingebenene, 
hvad heller ikke stemmer med Forholdet hos de nulevende 
Bæltedyr. 
Vi skulle nu gaa over til den anden af Dr. Lunds brasi- 
lianske Glyptodonter, bans « Hoplophorus meyeri». ! 
Paa et Par ubetydelige Brudstykker nær hidrårer i dvrigt Alt, 
hvad Dr. Lund har fundet af denne Art, fra en og samme Hule, 
…… Overdelen af dette Cranium er sånderslaaet, og betydelige nede 
t 
tioner have været nådvendige; imidlertid viser den efter det restau- 
rerede Cranium udførte Figur Forholdet omtrent som Ergeglien ar 
fundet det i 
1) Arch. f. Anat., Physiol. etc., von Reichert und Du Bois-Rey- 
mond, 1865, S. 336. i 
EEN TE RES RS NR gg 
