240 
Tand i hver OQverkjæbeside havde 4 Slynger, den ene af dem 
med svagt Spor til den. åte Slynge (Fig. 5); men i 'alt' andet 
stemmede den fuldstændig med A. agrestis:- Øret, der i Spiritus 
blev. hvidt, viste tydelig Haarstriben, Halen var tvefarvet 0. s: v.; 
kun forekom dens Pels mig noget rådere. Den Fælde, hvori 
den var fangen, lod jeg blive staaende påa samme Plet, og et 
Par Dage efter var der to Exemplarer i den; begge havde de 
den samme råde Farve, men deres Tænder havde 5 Slynger som 
sædvanlig hos Å4. agrestis. 
Ser man nu paa de afbildede Tænder, hvor skal man da 
sælte Grændsen mellem ÅA. agrestis og A. campestris? Den « Ufor- 
anderlighed hos de nærstaaende Årter»,- hvorpaa Blasius væ- 
senlig ståltede Artsberettigelsen af Å. campestris, existerer ikke, 
og gode Arter maa man kunne adskille; det er hans egne Ord. 
Men selv om man kunde sætte en Grændse, der dog i hvert Fald 
blev vilkaarlig, til hvilken Art skal man da henregne de Former, 
hvis ene Overkjæbeside er bygget tydelig som hos Å. agrestis, 
medens den anden er bygget som hos 4. campestris? Man vilde 
maaske erklære dem for Bastarder mellem 4, agrestis og Å. cam- 
pestris. I saa Fald vilde Bastarderne med ÅA. campestris, være 
hyppigere end selve Formen 4. campesfris, naar man da til 
Å. campestris henregner dem, der tydelig vise 4 Slynger i begge 
Sider af Overkjæben, Jeg tror derfor, at man er nådsaget til at 
anse Å. campestris for en tilfældig, ikke engang local, Varietet af 
Å. agrestis, hvis man ikke vil slaa sig til Ro ved Arter, der kun 
vilkaarlig kunne skjelnes, og man kan. sikkert saa meget mere 
gjåre det uden Betænkeligheder, som det kun er en yderst lidt 
kjendt Form, Sagen drejer sig om; saa vidt jeg ved, stålles 
den kun paa de 2 Exemplarer, som Blasius har beskrevet, og 
paa 4 andre, som han har uset og tildels nåje undersågt». Om 
der senere er offenliggjort noget om den, er mig ubekjendt. 
Naar altsaa 4. agrestis kan forekomme med kun 4 Slynger 
paa den mellemste Tand i Overkjæben, falde naturligvis Fatios!) 
") Fatio: Faune des Vertébrés de la Suisse, Genf og Basel 1869. 
Er . 
