255 
de end ere beskrevne i udvoksen Tilstand ag Pa og jeg skal derfor 
i det fålgende meddele, hvorledes de udvikle sig vige mine 
egne Iagttagelser. 
… Paa Tværsnit af temmelig unge Bægre finder man de fårste 
Anlæg til Kirtelhaarene i Form af en Gruppe smalle, radial- 
strakte Epidermisceller (Tab. VI, Fig. 5), der rimeligvis ere op- 
staaede ved Deling af én eneste Modercelle. Endnu længe 
forend andre Delinger finde Sted i Epidermis, spaltes fårste sub- 
epidermale Lag ved Tangentialvægge, og der dannes efterhaanden 
én Emergens, som paa sin Top. bærer de stærkt radialstrakte 
Overhudsceller (Tab. VI, Fig. 6), der nu have udvidet sig be- 
tydelig i alle Retninger. Senere indtræder der, navnlig i Emer- 
gensens dverste, indre Dél, mangé Celledelinger, hvorved dette 
"Parti svulmer kugleformig op og «danner Kirtelhaarets Hoved. 
Men længe "fårend dette Hoved bliver synligt, begynde Epi- 
dermiscellerne at dele sig paa én ejendommelig Maade, 
dog kun de, der befinde sig i et halvkugleformet Lag .paa Emer- 
gensens Yderende. Enhver af dem deles nemlig fårst ved en 
tangential Væg i en ydre og en indre Halvdél; den ydre hal- 
veres derpaa ved en radial Væg, den indre ved en tangential 
(Tab. VI, Fig. 7 og 8), .og med Alderen vokser nu Antallet af 
Radialvæggene indtil en vis Grænse, medens der derimod kun 
Optræder ialt c.' to Tangentialvægge i den indre Dåtrecelle >). 
Medens alt dette foregaar, strække Epidermiscellerne sig radialt, 
dog gælder dette ikke saa” meget de apikale, saa at det ved 
Overhudens Delinger dannede, secernerende, klokkeformede Lag 
er lavest i Toppen af Kirtelen, højest paa dens Sider. — Hvad 
det indre, parenkymatiske Væv angaar, som er direkte afledet af 
Bægerbladets første subepidermale Lag, da deles dets Celler 
')'Sé f. Eks. Martinet: Org. de séerétion;, Ånn. d. sc. nat. 1872, V, 
"end afviges der dog fra denne feet men delte er at betragte 
som en rén Abnormitet; sé f. Eks. Fig.7, Tab. VI, de nederste af 
Kirtelhovedets Epidermisceller. 
