37 
slægt Arvicola, en meget unaturlig Gruppe, der skal optage Å. cam- 
pestris, A. arvalis, A. subterraneus og A. savii. Å. campestris er 
ét med A. agrestis "), den eneste Art i Blasius' Underslægt Agricola; 
A. arvalis er nærmest beslægtet med A. agrestis, og Å. savii, vist 
ogsaa A. subterraneus?), staar meget nær ved Å. amphibius, der 
hører til Underslægten Paludicola. De naturlige Afdelinger blandt 
de europæiske Markmus ere ganske andre end Blasius” fire Under- 
slægter 2). 
Markmusene, Arvicolini auct., ere Mus, der især leve af 
gronne Plantedele, Blade og Bladknopper, Bark, og Rødder, hvad 
andre Mus kun undtagelsesvis æde. Ligesom andre Mus æde de 
ogsaa lettere. fordåjelige Ting, som Frugter; men dem behandle de 
dog med mindre Kræsenhed. Skoyvmus og Husmus afskalle Hvede- 
korn fuldstændig, inden de æde dem; Vandrerotten, hvis Tænder 
rimeligvis ere for grove til at udføre saa fint Arbejde, nåjes med 
at bortkaste Kornets ene Ende, den, der bærer Haar; Markmus 
æde Kornet helt med Skallen eller afskalle kun ganske lidt. Mark- 
musenes Forkjærlighed for grånne Plantedele gaar saa vidt, at baade 
Hypudæus glareola og Arvicola agrestis gjerne æde Christtjårnblade 
og lignende, A. agrestis ogsaa Stargræs gø 
Hvad der har bragt Markmusene til at vælge denne mindre 
let fordåjelige og tildels mindre let tilgjængelige Næring, kan na- 
turligvis ikke vides sikkert; men en Antydning gives i deres geo- 
graphiske og geologiske Optræden. Det er mere eller mindre nord- 
lige Dyr, og deres Fremkomst paa Jorden synes at falde omkring 
Istiden.  Rimeligheden er for, at det er Mangel paa lettere for- 
1) Vidensk. Medd. naturh. Foren. Kbhvn., 1875; pp. 237—41. 
2) Jeitteles (Verhandl. zool. bot. Ges. im Wien, Bd. XXV, Jahrg. 1875; 
jd rt. 
vaticus, musculus, decumanus, Hypudæus glareola og Arvicola agre- 
stis; de have altid havt rigelig Hvede foruden hvad der ellers er givet 
dem. 
