46 
rotten, Arvicola amphibius, hvad der viser sig i dens længere 
Hale, i dens mindre stærkt opsvulmede Trommehule og derfor betyde- i 
lig bredere Nakkebensgrunddel; Trommebenets Hulhed er ikke gjennem- 
krydset af Bensåjler; derimod er dets indre Væg overtrukken med lige- 
som et Filt af fine Benudvæxter. Men i nogle Henseender er Å. am- 
phibius højere udviklet end A. agrestis. Dens Næring bestaar 
mest i Rødder; derfor graver den mere og dybere end de andre 
Arter og opkaster store Jordhåje!). Dens mere underjordiske Liv 
"har medført følgende Forandringer, hvori den er naaet håjere end 
A. agrestis: dens Negle ere blevne stærkere; dens Ojne og ydre 
Øren ere af Mangel paa Brug blevne mindre; dens Snude, og 
dermed Næsebenet, er bleven kortere; den stærkere Brug af For 
tænderne som Sax og Tang har gjort dem bredere, længere og 
mere fremstaaende, hvoraf følger, at Mellemkjæbebenet bliver læn- 
gere og dets Sider mere udhvælvede af Fortandens Rod, og at de 
to foramina incisiva tilstoppes og indsnevres bagtil, fordi de klem- 
mes imellem de bageste Ender af Fortændernes Rødder; den bageste 
Ende af den nedre Fortands Tandhule udposes stærkere paa Yder- i 
siden af pre. condyloideus. 
De allerfleste af Vandrottens?) Ejendommeligheder findes fuldt 
ud hos Arvicola savii, der ikke afviger i meget andet end at have 
betydelig kortere Hale og lidt stærkere Negle). Tilsammen med 
A. amphibius danner A. savii overfor A. agrestis og A. arvalis en 
') ef. blandt andre: Bechstein: Gemeinnitzige Naturg. Deutschl., Bd. 1. 
Melchior: Den danske Stats og Norges Pattedyr, 1834; p. 112 & 13. 
Altum: Unsere Måiuse in ihrer forstlichen Bedeutung, 1880; p. 599. 
2) Man maa ikke lade sig vildlede af Navnet; mange Vandrotter leve 
langt fra Vand (ef. Bechstein o. a. 
7) Ligesom Vandrotten har den i Modsætniug til de andre europæiske 
Arter kun fem Trædepuder paa Bagfoden. I Formen af den. forreste 
nedre Kindtand er der tilsyneladende stor Forskjel; 4. savii har lige 
saa mange Kanter paa den forreste Ende af Tanden som A. agrestis 
sædvanlig, A. amphibius færre end H. glareola; men dette Forhold 
fremkommer først med Alderen; hos Unger af Vandrotten findes de 
sædvanlige Kanter; men de tabe sig ned paa 'Tandens Sider og for- 
svinde derfor ved Slid. Forsyth Major (Vertebrati Italiani ete.; Atli | 
soc. Tose. sc, nat. vol. III, fase. I, 1877; p. 117, pl. IX fig. 25 & 26) 
ar KDE ea 
