rs 3 ANA | Saa Areltletrn FEER ERE ANSETE 
49 
at der næppe kan være Tvivl om dens nære Slægtskab med dem. 
Tændernes simplere Form er som hos Cricetulus; Formen af den 
ydre Væg af canalis infraorbitalis er omtrent som hos. Hamsteren ; 
Kindbue og Kammene ovenpaa Hovedskallen som hos Hamsteren, 
kun noget stærkere; Nakkens Fladtrykning og Fremadheldning er . 
en. lignende som hos. Hamsteren, kun stærkere, 0.s.v. — Siphneus 
er uddannet i noget lignende Retning som Markmusene, som gra- 
vende Form med stærke Tyggemuskler, og i nogle Hensender er 
den naaet lige saa håjt som de; men dens Uddannelse har ikke 
haft nær saa gjennemgribende Afvigelser fra Udspringet til Følge 
som hos dem!). 3 
Lemmingen, Myodes lemmus, er derimod en ægte Markmus; 
men skjønt ogsaa den har ganske smaa Ojne, let ydre Øre, tem- 
melig bred Nakkebensgrunddel og smaa Trommeben, der rigtignok 
ere stærkt gjennemkrydsede af Bensåjler, ganske kort Hale og stærke 
Gravekløer, er den dog vidt forskjellig fra Microtus-Typen. Ligesom 
Hypudæus glareola mangler den Forbeningen i Ganesejlet mellem 
Ganebenene; derved viser den sit Udspring fra et lavere Trin; og 
ved nærmere Eftersyn viser det sig ogsaa, at dens Tillempninger 
aldeles ikke gaa i samme Retning som Microtus-Typens. De stærke 
Gravekløer har den ikke, fordi den graver dybt eller stadig lever 
under Jorden — den gjår sig kun overfladiske Gange”) —, men 
fordi den graver i frossen Jord 3), Dens Fortænder ere derfor heller 
ikke særlig indrettede til Brug under Jorden; tværtimod ere de for- 
9 A, 9B) og Brandt (Mem. Ac. St. Pétersb. tom. VII, 1855; pl. V). 
De her omtalte Markmus ere alle bedåmte efter Naturen; i Literaturen 
findes saa godt som intet om Markmusenes Hovedskaller, og næsten 
intet tår i systematisk Henseende bygges paa, hvad der ellers vides 
2) Lilljeborg: Sveriges och Norges Ryggradsdjur, Dåggdjuren, I; p: 315. 
DH 
M.lemmus) ved Bellotstrædet siger Carl Petersen (Den sidste Franklin- 
Expedition med ,,Fox"; Kbhvn. 1860; p. 138), at de ikke alene grave 
i haardfrossen Jord, men ogsaa i haard Kalksten. 
E: 
Vidensk. Meddel. fra den naturh. Foren. 1881. 
