Vedkommende, kjende vi den aldeles ikke, uagtet man der troede 
at kjende den bedst. , 
Indenfor Oigopsidernes Afdeling kjende vi en enkelt Ud- 
viklingsrække (den Grenackerske), der vistnok tilhører Ommato- 
streph-Siden, og det er ikke urimeligt, at den afgiver en mere 
almindelig Model for Udviklingsphænomenerne indenfor denne hele, =R 
pelagiske Afdeling), Hvad der iøvrigt er udgivet for Ommatostreph- 
Udvikling, grunder sig paa Forvexling med Loliginers. £ 
Men for den anden Side af Oigopsiderne, dér, hvor de saa- i 
kaldte ,,Loligopsider" staae, kjendes ikke Udviklingsgangen hos 
nogen Form. Hvad der ansaaes derfor, tilhørte jo efter al Sandsyn- 
lighed et Dyr af Ommatostreph-Siden, en til D'Orbignys Teuthider 
hørende Form. BH 
Naar det efter denne Redegjørelse altsaa er Loligo-Former, der Mm 
have afgivet det allevegne benyttede Paradigma for Sepiola's Ud- i 
vikling, og ligeledes Loligo-Former, der have tjent som Paradigma Ø 
for Loligernes egen Udvikling, men denne tillige tolket som Paa 
digma for Ommatostrephernes, saa har det altsåa været det samme 
Paradigma, der er bleven modtaget i Videnskaben som gyldigt 
for tre forskjellige Cephalopod-Typer, nemlig for de to modsatte Båg 
Sider af Myopsiderne og for den ene Side af de derfra vidtfor- 
skjellige Oigopsider. Naar endnu hertil føjes, at Sepia er, som be- 
kjendt, i et nært naturligt Slægtskab med Loligo, der afgav Para 
digmaet, Saa vil det ikke være besynderligt, om der syntes sr 
herske en vis Monotoni og Ensartethed i Udviklingsgangen hø 
Tiarmenes forskjellige Typer, forsaavidt de hidtil vare under- 
søgte 
EJERS 
Per SS aser SET ENESTE AR 
Til Slutning staaer nu et Par Ord tilbage om Ottearmenes 
Octopodernes, Udviklingshistorie. u 
Egentlig kjende vi kun ÅArgonauta argo's Udviklingsgang noget S 
fuldstændigere (Kålliker, Ussow) og lidt af den hos Treinoctopus i 
eee, begge Former ere af Philonexidernes Type, 
KE sa 
1 RG ; Ni 
) Smign. Delle Chiaie's Iagttagelse; see forrige Side. E 
