100 
er Naturen tildels en anden; de Egne, der endnu minde om Stepper, 
ere indskrænkede, og det vaade Vejr er vanskeligt at udholde for Ø 
Dyr, der ere vante til Tørhed. Det vilde være tiltrækkende at se É 
Steppehønsene færdes hos os; men der er ikke stor Udsigt til, at Å 
de kunne trives.  Skulde der være Haab om at faa nogle til at 
blive, saa maatte de foreløbig i hvert Fald have Fred for Mennesker. i 
Marts— April 1889. 
Efterskrift ved Trykningens Slutning. 
Senere er følgende oplyst: 
Paa Hasselø, paa Falsters Vestkyst 8. for Nykjøbing, har i 
er »hele dette Foraar under Foraarspløjningen'" opholdt sig en Å 
d 
Flok Steppehøns. (,, Dansk Jagttidende" for Maj 1889.) 
Ved Slynge, N. for Gaardbo Sø, saa man endnu ved Be- i 
Syndelsen af Maj af og til Flokke paa 14—16. (Martin Nielsen, 
Slynge, i Brev af 8/5 89; .Jagtt." for Maj 89.) 
Ellers er der ikke kommet Meddelelser om, at Steppehøns 
ere sete. 
der mere. 
Gang, allerede saa godt som er besørget. 
28de Maj 1889. 
Derimod siges det i et Brev fra Ringkjøbing-Egnen fra i 
Midten af Maj (,,Nationalt.« 17/5. efter »Jyllp.”), at de ikke findes 
Det ser snarest ud til, at Udryddelsen, ogsaa denne 
